Справа № 127/2073/20
Провадження № 22-ц/801/374/2021
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року	Справа № 127/2073/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя – доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Оверковського К. В. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Гуменюка К. П. від 07 грудня 2020 року (дата складення повного тексту рішення – 11 грудня 2020 року), –
                                               встановив:
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності.
В обґрунтовування вимог позову зазначила, що починаючи з 1998 року проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в м. Черкаси, а з 2003 року – у м. Вінниці у власній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина у виді: квартири АДРЕСА_1 та легкового автомобіля «Volkswagen Polo», 2012 року випуску.
ОСОБА_1 з часу придбання квартири у 2003 році постійно у ній проживала з ОСОБА_4 до дня його смерті і продовжує проживати дотепер.
За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, здійснювали покупки майна, відвідували знайомих, разом проводили святкування тощо. В іншому шлюбі у цей період жоден з них не перебував.
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:
- встановити факт, що вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 , та на Ѕ частки легкового автомобіля Volkswagen Polo, 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 ,
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 . 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 2002 року по 20 листопада 2019 року. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано належні, допустимі та достатні докази, які вказують на те, що між нею та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2002 року мали місце усталені відносини, притаманні подружжю, з якими закон пов`язує правовий статус чоловіка та жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах.
Відмовляючи у визнанні права власності за позивачкою на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину легкового автомобіля Volkswagen Polo, 2012 року випуску, суд зазначив, що спірне майно дійсно придбавалось ОСОБА_4 під час проживання з ОСОБА_1 як жінка та чоловік однією сім`єю, проте судом не встановлено, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, оскільки докази на підтвердження цієї обставини матеріали справи не містять. Таким чином, відсутні і правові підстави для визнання такого майна спільним сумісним.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Оверковський К. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення в частині, у якій відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину легкового автомобіля Volkswagen Polo, 2012 року випуску, скасувати і ухвалити нове – про задоволення позову у цій частині. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд, установивши факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року не правильно застосував норми статтей 74, 60 та 61 Сімейного кодексу України (далі СК України) до правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із придбанням цього автомобіля, який був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_4 в інтересах сім`ї.
Щодо правовідносин, які виникли у зв`язку із придбанням квартири, то вказував, що до них необхідно застосовувати положення статті 17 чинного на час їх виникнення Закону України «Про власність». Зазначив, що суд не взяв до уваги, що з 2003 року ОСОБА_1 здійснювала трудові зусилля, направлені на капітальний ремонт квартири, купувала будівельні матеріали , несла витрати на утримання квартири, купувала меблі, здійснювала утримання квартири у належному стані.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Суд установив, що згідно з відомостями паспортів громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_4 їх місце проживання було зареєстроване за одною і тією ж адресою з 18 квітня 2003, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 16-18).
Фактичне їхнє проживання за цією адресою з 2003 року підтверджується актом, затвердженим ОСББ «Пирогова-115-А» від 16 грудня 2019 року (а.с. 27).
ОСОБА_4 працював у Вінницькій філії Відкритого акціонерного товариства фірма «Укрбедсервіс» (м. Вінниця вул. Тарногродського) і за місцем роботи у 2010 – 2012 роках оформлював передплатне видання «Блиц Пресса» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 32-35).
З наданих позивачкою фотографій видно, що вона з ОСОБА_4 в різні роки відпочивали з друзями, зустрічали новорічні та інші свята. 
Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства, наявності спільних прав і обов`язків підтвердили також допитані судом спідки. Не заперечувався він і представником відповідача.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № 174 від 26 березня 2003 року, вона зареєстрована в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на праві власності за ОСОБА_4 04 квітня 2003 року (а.с. 8).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля Volkswagen Рolo, 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 є ОСОБА_4 (а. с. 11).
Автомобіль був придбаний за кредитні кошти на підставі кредитного договору від 17 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті». Ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті становила 16 955 дол. США, перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті 8 477 дол. США. Відповідно до довідки ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» від 16 вересня 2014 року всі умови договору дотримані, сума кредиту та нараховані відсотки сплачені в повному обсязі (а.с. 205).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 4). Лікарське свідоцтво про смерть від 20 листопада 2019 року та свідоцтво про поховання (а.с. 6) отримувала ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року (пункт 1 Розділу VII Прикінцеві положення цього Кодексу, пункт 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), а отже й визначене частиною другою статті 3 СК України поняття сім`ї не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб і сім`ю України, який діяв до цього часу, обумовлював виникнення спільних прав подружжя виключно державною реєстрацією шлюбу (частини друга та третя статті 13 цього Кодексу), а тому суд першої інстанції не мав правових підстав для встановлення факту проживання позивачки з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року.
Хоча апеляційна скарга не містить доводів неправильності рішення у цій частині, апеляційний суд на підставі приписів частини четвертої статті 367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги і, з урахуванням позиції відповідача, який фактично погодився з тією обставиною, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав як чоловік та жінка однією сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу, то цей факт необхідно вважати встановленим з 01 січня 2020 року до дня його смерті.
Відповідно, оскільки квартира набута ОСОБА_4 до 01 січня 2004 року то положення частини першої статті 74 СК України, за якою якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, на правовий статус цього майна не поширюються.
Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що квартира набута за рахунок спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому вона є їх спільною сумісною власністю відповідно до чинної на час її придбання статті 17 Закону України «Про власність», тому що ця норма установлювала саме режим спільного сумісного майна членів сім`ї.
Кодекс про шлюб і сім`ю Української РСР, чинний на час виникнення цих правовідносин, поняття сім`ї не визначав.
Однак, як було зазначено вище, частина другу статті 13 цього Кодексу установлювала імперативний припис про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. 
Отже, проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року жодних прав і обов`язків не породжувало.
Натомість автомобіль Volkswagen Рolo, 2012 року випуску, придбаний ОСОБА_4 у 2012 році, а тому на нього поширюється правовий режим майна набутого чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (стаття 74 СК України).
Так, згідно з частиною другою цієї статті на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.
Отже, у разі якщо відповідач, як спадкоємець ОСОБА_4 заперечує придбання автомобіля за спільні кошти подружжя, то саме на нього покладається обов`язок доведення протилежного, однак жодних доказів щодо придбання автомобіля за особисті кошти ОСОБА_4 у справі немає.
Таким чином, суд першої інстанції не мав підстав для визнання автомобіля Volkswagen Рolo, 2012 року випуску, особистою власністю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак і відмови у визнанні права власності на Ѕ його частину за позивачкою.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, – 
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Оверковського К. В. задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року скасувати.
Позов задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2004 року по 20 листопада 2019 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки «Volkswagen Рolo», 2012 року випуску, булого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 .
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 19 березня 2021 року)

Головуючий                                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                                 О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета