ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2034/21 Справа № 214/5146/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/5146/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.,
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року, яке ухвалене суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у серпні 2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. 
Висновком МСЕК у 2019 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % з 07 травня 2019 року по 01 червня 2020 року, визнано особою з інвалідністю другої групи, з наступним переоглядом травень 2020 року. 
Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 9557,63 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 9557,63 грн. залишено без розгляду.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020  року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» ставить питання про скасування рішення суду, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, що зазначено у Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, тому покладення на відповідача обов`язку відшкодовування моральної шкоди суперечить законодавству. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в розмірі, який не відповідає засадам розумності, виваженості й справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що зі ОСОБА_1 , 12 січня 2019 року, під час виконання ним трудових обов`язків монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс»  стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ушкодження здоров`я у вигляді: полірани. Відкритого багатоуламкового переламу дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забитої рани нижньої третини правої гомілки. Відкритого переламу правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. Забитих рваних ран правої гомілки з ушкодженням м`язів гомілки та ахілового сухожилля. Забитої рани правого надпліччя». (а.с.13-15).
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 15 лютого 2019 року, причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 12.01.2019 року є організаційна: невиконання посадових обов`язків. Порушено п. 3.5 «Посадової інструкції майстра монтажної дільниці ТОВ «Меттранссервіс»», затвердженої наказом директора ТОВ «Меттранссервіс» від 20 березня 2017 року; Порушено п. 3.7 «Посадової Інструкції головного інженера ТОВ «Меттранссервіс»», затвердженої наказом директора ТОВ «Меттранссервіс» від 20 березня 2017 року; гл. VI р. 6 п. 9.6; гл. VI р. 6 п. 2.3 «Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв та відповідного обладнання» (НПАОП0.0 0-1.80-18). Супутня: організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці.
Обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлені та досліджені комісією, викладені в п. 3 Акту проведення розслідування нещасного випадку від 15.02.2019 року  (а.с.13-15).
Пунктом 6 вищевказаного Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано, крім позивача, працівників підприємства (а.с. 13-15).
Висновком МСЕК від 01 червня 2019 року ОСОБА_2 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % з 07 травня 2019 року по 01 червня 2020 року, визнано особою з інвалідністю другої групи, з наступним переоглядом травень 2020 року ( а.с. 16,16-зворот). 
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримання виробничої травми, яка завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникла з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з виробничою травмою, у позивача постійно виникають труднощі при ходьбі, обмеження рухів. Він не може долати довгі відстані, що потягло за собою неможливість самостійно пересуватись. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у її здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 80%, визнання особою з інвалідністю другої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, на теперішній час стан його здоров`я не відновлений.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,  оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374,  375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «МетТрансСервіс» – залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий: 

Судді: