Дата документу 09.02.2021 Справа № 331/5488/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 331/5488/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
№ 22-ц/807/325/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 в особі адвоката Алімової Тетяни Михайлівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року у справі за позовом фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, пов`язані з придбанням квартири на вторинному ринку житла та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, пов`язані з придбанням квартири на вторинному ринку житла.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.10.2019 р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг, пов`язаних з придбанням квартир на вторинному ринку житла, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за винагороду надати комплекс послуг, пов`язаних з пошуком та придбанням замовнику об`єкта жилої нерухомості, що відповідає наступним характеристикам: орієнтовна вартість покупки - сорок тисяч доларів США; кількість кімнат - дві, три; бажаний район – Олександрівський в м. Запоріжжі.
В рамках укладеного договору позивач, з метою виконання своїх зобов`язань, здійснив підбір об`єкту житлової нерухомості у м Запоріжжі, та організував відповідачу його огляд, що зафіксовано у протоколі огляду, де навпроти запропонованого та оглянутого об`єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 , стоїть особистий підпис замовника - ОСОБА_2 .
Після огляду зазначеної квартири відповідач перестав виходити на зв`язок, на смс-повідомлення не реагує.
07 листопада 2019р. позивачу стало відомо, що 05 листопада 2019р. (тобто через сім днів з дати огляду квартири) відповідачка придбала підібрану для неї агентом нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , не повідомивши про це позивача, чим порушила умови п. 4.4. та п. 2.2.2. Договору.
Таким чином, замовник придбав підібраний йому позивачем об`єкт нерухомості без відома виконавця, чим порушив умови договору.
Відповідно до умов договору замовник повинен сплатити виконавцю:
- подвійну суму винагороди у розмірі 2 340, 00 дол. США., що становить на 05.11. 2019 р. складає 58 032,00 грн.;
- штраф у розмірі 50% від суми винагороди (1170 дол. США. х 50%) х 24,80 дол. США, що складає 14 508,00 грн.
Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 526, 901, 903 ЦК України. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 72 540,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути заборгованість за надані послуги у розмірі 58 032,00 грн., штраф за порушення умов Договору у розмірі 14 508,00 грн., а всього 72 540,00 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що вона орендувала квартиру АДРЕСА_2 та планувала купити квартиру у цьому ж будинку. Побачивши оголошення на двері під`їзду вказаного будинку про продаж квартира АДРЕСА_3 у цьому будинку, вона вирішила її подивитися. Прийшовши до квартири, вона зустріла ОСОБА_1 , яку знала як ріелтора, яка підібрала вищезазначену орендовану квартиру, але договір про надання послуг, пов`язаних з відшуканням квартири для її оренди, які були їй сплачені у повному обсязі, так і не підписала. Знаходячись в квартирі, яку позивачка разом з чоловіком оглядала, відповідачка запропонувала їй підписати якісь папери, при цьому половину тексту вона закрила, і завірила її, що це папір «ЗА ОГЛЯД КВАРТИРИ» , а не договір про надання послуг, пов`язаних з придбанням квартири. При цьому відповідачка пояснила, що цей документ є формальним і необхідне їй для звітності. Другого екземпляра договору взагалі не було. Текст договору вона не мала можливості прочитати, оскільки була без окулярів. Крім того, раніше ФОП ОСОБА_1 пропонувала їй свої послуги з пошуку та придбання квартири, проте, дізнавшись , що послуги відповідача будуть їй коштувати 600-700 доларів США, відмовилась від такої послуги, про що однозначно заявила ОСОБА_1 . Потім вона дійсно придбала зазначену квартиру без участі відповідачки за 19 000 доларів США, а не за 39 000 доларів США. Відповідачка ніяких дій по розшуку квартири не здійснювала, а її дії щодо підписання спірного договору, були спрямовані лише на заробіток грошей на обмані.
Вважає, що відповідачка ввела її в оману тим, що не повідомила про те, що вона не є офіційним ріелтором , що не має сертифікату, зависила вартість квартири, переконала її, що вона підписує документ за огляд квартири, не надала їй можливості прочитати текст договору у повному обсязі, а тому спірний договір повинен бути визнаний недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати недійсним Договір № б/н від 29 жовтня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 про надання послуг, пов`язаних із придбанням квартир на вторинному ринку житла.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір б/н від 29 жовтня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_1 , про надання послуг, пов`язаних з придбанням квартири на вторинному ринку житла.
Стягнуто з фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 в особі адвоката Алімової Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити в задоволенні зустрічних позовних вимогах  ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було встановлено , що 19 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 90-92).
Сторони в судовому засіданні підтвердили, що зазначений договір оренди укладено за допомогою ріелтора ОСОБА_1 , за що остання отримала винагороду у розмірі 3 500 грн. Договору про надання зазначених послуг між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 не укладалось.
29 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг, пов`язаних з придбанням квартир на вторинному ринку житла, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за винагороду надати комплекс послуг, пов`язаних з пошуком та придбанням замовнику об`єкта жилої нерухомості, що відповідає наступним характеристикам: орієнтовна вартість покупки - сорок тисяч доларів США; кількість кімнат - дві, три; бажаний район – Олександрівський (а.с. 14). 
05 листопада 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_6 продали ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 , за 495 744 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.2019 р. № 1602, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Л.С. (а.с. 84-86).

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні основного позову, суд першої інстанції послався на те, що з урахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів, в тому числі пояснень свідків, немає підстав вважати, що ОСОБА_2 , як споживачеві послуг було належним чином надані послуги та роз`яснено зміст підписаного нею договору про надання послуг.
Стаття 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1-2 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

ОСОБА_2 посилалася на те, що позивач навмисно ввела її в оману, позаяк згідно договору про надання послуг, пов`язаних з придбанням квартир на вторинному ринку житла від 29 жовтня 2019 року, ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання надати комплекс послуг, пов`язаних з пошуком та придбанням замовнику об`єкту житлової нерухомості. Окрім того, за розумінням ріелторської діяльності, послуги в пошуку потрібної квартири включають в себе показ декількох об`єктів, документальний та нормативний супровід клієнта, тощо.
Однак, як встановив с уд першої інстанції ФОП ОСОБА_1 не показувала інші об`єкти ОСОБА_2 , а квартиру АДРЕСА_1 на продаж виставляли самі власники цієї квартири - ОСОБА_7 . Так само продаж квартири відбувся дуже швидко і без сторонньої допомоги. 

За не спростованими поясненнями ОСОБА_2 , квартира продавалася у тому ж будинку, у якому вона з сім`єю винаймали житло та перед підписанням оспорюваного договору її чоловік вже побачив оголошення про продаж квартири та оглянув її.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що у договорі від 29.10.2019 р. відсутня відповідальність Виконавця за невиконання договору.

Судом першої інстанції також встановлено, що договір надання послуг укладено 29.10.2019 року в квартирі АДРЕСА_1 , а не за юридичною адресою Фізичної особи-підприємця – АДРЕСА_6 , або в офісі підприємця. Зазначений факт не дав можливості ОСОБА_2 уважно ознайомитися з договором та надати своє волевиявлення на його укладення або відмову від нього з усвідомленням його умов. Отже, як зазначив суд першї інстанції, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину (що вона підписує протокол огляду орендованої квартири), спричинених діями ФОП ОСОБА_1 . 

Судом першої інстанції також було прийнято до уваги , що згідно консультативного висновку ОСОБА_2 має поганий зір зблизу на обидва ока, а саме: ОД + 2 та ОS + 2. Згідно пояснень ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_2 29.10.2019 була без окулярів, отже, при підписанні договору без окулярів, в погано освітленій кімнаті, вона не усвідомлювала, що підписувала. 

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що позивач, як особа, яка надає послуги, усвідомлювала що договір укладається за межами офісу, жодних роз`яснень наслідків укладення такого договору та його змісту відповідачці не надавала, що свідчить про введення в оману споживача послуг.

Роздруківка повідомлень ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з додатку Viber (а.с. 22-24) не приймаються судом до уваги, через те, що цими повідомленнями не підтверджується факт укладення договору про надання послуг 29.10.2019 р. до укладення договору купівлі-продажу квартири 05.11.2019 р., а також не вбачається дата цих повідомлень.

Не спростовані висновки суду першої інстанції про те, що оголошення про продаж квартири ( НОМЕР_1 ) викладали в мережі Інтернет самі власники квартири – ОСОБА_5 , а не ріелтор, а також не спростовано, що одночасно з цим оголошення були розміщені публічно у будинку проживання відповідачки.

Також суд першої інстанції врахував, що з відзиву ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву (а.с. 149, зворот, абз. 2-5) вбачається, що у лютому 2019 р. ОСОБА_5 скористалась послугами ФОП ОСОБА_1 та здійснила продаж своєї квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується договором намірів про продаж нерухомості від 12.02.2019 р. Саме цю квартиру у жовтні 2019р. орендувала ОСОБА_2 . Враховуючи, що ОСОБА_5 залишилася задоволеною наданими послугами, 27.10.2019 р. вона вдруге звернулася до ріелтора з проханням допомогти знайти покупців на іншу квартиру, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Дану квартиру придбала відповідач.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що жодного введення в оману позивач не здійснювала, а обман має місце лише коли задля вчинення правочину замовчується інформація, надається недостовірна, судова колегія вважає не переконливими.

Так, позивач не заперечує, що обставини підписання договору та акту огляду квартири свідчать про їх одночасне укладення без роз`яснення споживачеві наслідків, які містяться у розділі ; Договору. 

Відтак судова колегія враховує, що за таких обставин відповідач не мала можливості усвідомити зміст договору і не мала можливості розмежувати підписи у договорі про надання послуг та у протоколі огляду квартири. Жодних відомостей про те, що надавачем послуг були роз`яснені умови договору замовнику – матеріал справи не містять, а фактичні обставини (одночасне підписання договору про надання послуг та протокол огляду) свідчать про введення споживача послуг в оману щодо умов договору та численних негативних наслідків, викладених дрібним шрифтом у розділі 4 оспорюваного Договору.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем та відповідачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимог та задоволення зустрічного позову.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 в особі адвоката Алімової Тетяни Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено22 лютого 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков