Дата документу 05.01.2021 Справа № 332/4289/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/4289/19                         Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22-ц/807/84/21                                          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.  

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів: 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, який в подальшому неодноразово було уточнено.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06 жовтня 2019 року о 19-00 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_1 на вулиці Вроцлавській у м. Запоріжжі, у стані алкогольного сп`яніння, не вибрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхала на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснила зіткнення з належним йому автомобілем Mersedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_2 . 

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП. 

Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень, у зв`язку з чим ОСОБА_2 було завдано матеріальних збитків, а саме: на відновлення автомобіля на суму 123326 грн,з яких 84924.10 грн було відшкодовано моторно ( транспортним) страховим бюро України, вартість оцінки відновлення автомобіля - 1500 грн, вартість оплати стоянки автомобіля - 9410 грн, поштові витрати - 147.8 грн, вартість евакуатора - 1500 грн, тому матеріальна шкода становить 51019.90 грн. Крім того, в результаті ДТП йому завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків, таких як нервовий стрес, пов`язаний з ушкодженням автомобіля та неможливістю ним користуватись за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків, всі ці переживання призвели до погіршення стану здоров`я.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 51 019, 90 гривень, в якості матеріальних збитків.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 20 000,00 гривень у якості компенсації маральної шкоди. 

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не завляє самостійні вимоги щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України. (а.с. 119-120).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 10 910 грн, яка складається з витрат оплати стоянки автомобіля у сумі 9410 грн, вартість евакуатора автомобіля - 1500 грн, моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1500,00 гривень у вигляді витрат на евакуацію автомобіля з місця ДТП, а також 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував, що витрати, які поніс ОСОБА_2 пов`язані з оплатою стоянки не знаходяться в причинному зв`язку з діями ОСОБА_1 , а тому не підлягають стягненню. Крім того, розмір моральної шкоди, стягнутий на користь ОСОБА_2 є завищеним та не доведеним. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Моторне (транспортне) страхове бюро України зазначає, що відповідно до норми статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія (МТСБУ) та відповідач за аналогією не відшкодовують ринкову вартість транспортного засобу, а відшкодовує тільки різницю між вартістю транспортного засобу та вартістю траспорного засобу до та після ДТП, відповідно до розрахунку розмір регламентної виплати становить 84924.10 грн, виходяч з того, що ринкова вартість транспорного засобу Мерседес, реєстраційний № НОМЕР_2 на момент настання страхового випадку становить - 104924.10 грн, вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 350113.63 грн, вартість зазначеного автомобіля в пошкодженому стані становить 20000.00 грн (104924.10-20000.00 грн), тому є незаконним покладання на винну особу повної вартості транспортного засобу до ДТП. Позивачу вже вирішено питання відшкодування матеріальної шкоди за рахунок МТСБУ.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн. (2102 грн. х 100 = 210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 71019,90 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту заподіяння позивачу майнової шкоди в частині витрат на евакуацію транспортного засобу та плату за послуги стоянки, що разом становить 10910 грн та моральної шкоди, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач.
Вказані витрати є реальними збитками в розумінні статті 22 ЦК України, тому підлягають відшкодуванню. Задовольняючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, судом враховано, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 після ДТП позивач не мав змоги використовувати належний йому автомобіль та був змушений витрачати час для відновлення свого порушеного права, через нервовий стрес у нього погіршився стан його здоров`я.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі докаів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Судом встановлено, що згідно постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Постановою встановлено, що 06 жовтня 2019 року о 19 годині поблизу будинку 37 по вул. Вроцлавській у м. Запоріжжі ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_1 з ознаками стану алкогольного сп`яніння, не вибрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхала на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Mersedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень. (а.с. 6-7).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застраховна в ПАТ « НАСК» «Оранта» ( а.с. 142).

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с. 136).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) бюро України з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 137).

Відповідно до звіту №414/М/2019 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ Mersedes-Benz Vito реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, наданого на замовлення Моторного (транспортного) страхоого бюро України від 11 листопада 2019 року, вартість відновлювального ремонту з урахуваннм коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Mersedes-Benz Vito реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 128103,80 грн без урахування ПДВ та 149697,09 з ПДВ. (а.с. 144-159).

З розрахунку вартості КТЗ марки Mersedes-Benz Vito реєстраційний № НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати від 04 грудня 2019 року, номер справи 63240, вбачається, що на підставі звіту про оцінку від 11.11.2019, визначено розмір регламентної виплати, виходячи з різниці між розміром матеріального збитку та вартості КТЗ в пошкодженому стані (104924,10 - 20 000,00 грн), яка становить 84924,10 грн. (а.с. 160).

Згідно повідомлення провідного експерта відділу регламентних виплат Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ № 3.1-05/43207 від 27 грудня 2019 року, МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_2 відшкодування шкоди в розмірі 84924,10 грн. (а.с. 96). 

Відповідно до Наказу №13959 від 24 грудня 2019 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно до статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», з урахуванням довідки №1 від 05 грудня 2019 року, зобов`язало Департамент фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_2 84924,10 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 161).

Платіжним дорученням №1156504 від 26 грудня 2019 року підтверджується факт перерахування МТСБУ на рахунок ОСОБА_2 виплати по справі №63240, згідно наказу №13959 від 24 грудня 2019 року, т.з. НОМЕР_2 - 84924, 10 грн. (а.с. 163).

Згідно виписки з рахунку приватного клієнта, ОСОБА_2 отримав зазначену суму 26 грудня 2019 року. (а.с. 97).

Згідно з накладною №114 від 06 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 сплатив 1500,00 грн за послуги з евакуації (доставка -800 грн, погрузка - 700 грн) автомобіля MERCEDES-BENZ Vito НОМЕР_2 .(а.с. 33). 

Відповідно до товарних чеків за період з 06.10.2019 року по 10.08. 2020 року вартість оплати стоянки автомобіля становить 9410 грн. (а.с. 35-37, а.с.179-187).

Згідно звіту про оцінку автомобіля Mersedes-Benz Vito реєстраційний № НОМЕР_2 № 129 від 07 листопада 2019 року вартість матеріальних збитків, спричинених володільцю автомобіля в результаті його пошкодження під час ДТП, станом на 06 жовтня 2019 року складає: 123236,14 грн. (а.с. 8-31). 

Відповідно до квитанції №129 від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_2 сплатив на рахунок ОСОБА_3 (спеціаліста-автотоварознавця, оцінщика) 1500,00 грн за проведене автотоварознавче дослідження КТЗ, а саме - автомобіля MERCEDES-BENZ Vito НОМЕР_2 . (а.с. 32).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу ( за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коєфіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Як було встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог Закону України № 1961- 1V цивільно -правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння:
а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 в установленому Законом порядку, повідомив МТСБУ про настання дорожньо - транспортної пригоди та надав усі необхідні документи, передбачені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 

Відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. 

Наведене підтверджено правовими позиціями Верховного Суду у справах, №337/5881/14-ц від 14 березня 2018 року, № 758/10036/14-ц від 23 жовтня 2019 року, №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року.

Відповідно до складеного звіту №414/М/2019 від 11 листопада 2019 року, розмір шкоди становить: ринкова вартість транспортного засобу Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент настання страхового випадку - 104924,10 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 - 350113, 63 грн.

У зв`язку з тим, що розмір відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди прирівнюється до вартості транспортного засобу на момент ДТП, а транспортний засіб вважається фізично знищеним, при цьому необхідним є визначення розміру вартості транспортного засобу в пошкодженому стані (вартість утилізації).

При визначенні розміру вартості транспортного засобу в пошкодженому стані (вартість утилізації), оцінювач керувався Наказом Фонду Державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, яким затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.2 Методики, утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

В п.7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних вкладників та вартості металобрухту складників, які залишилися.
В разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ в такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ. (п. 7.19 Методики).

Керуючись ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України було проведено розрахунок розміру регламентної виплати, відповідно до якої: ринкова вартість транспортного засобу Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент настання страхового випадку - 104924,10 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 - 350113, 63 грн; вартість КТЗ в пошкодженому стані Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 20 000,00 грн. Різниця вартості КТЗ до та після ДТП становить 84924,10 грн.

Вартість КТЗ в пошкодженому стані визначена відповідно з вимогами п. 7.19 Методдики та на підставі Інтернет аукціону AUTO online (зобов`язуюча пропозиція). ( а.с. 166).

Таким чином, виходячи з положень статті 30 Закону та висновків звіту про оцінку автомобіля, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 350113,63 грн перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка становила 104924,10 грн, що свідчить про те, що ремонт пошкодженого транспортного засобу MERCEDES-BENZ Vito НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим, що, у свою чергу, є підставою для визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Отже, у розумінні статті 30 Закону відшкодуванню особі, транспортний засіб якої пошкоджено внаслідок ДТП, та ремонт якого є економічно необґрунтованим, підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що у даному випадку, згідно Звіту, складає - 84924,10 грн (104924,10 - 20000,00), яку МТСБУ відшкодувало ОСОБА_2 . 

Як було зазначено вище відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно наданих суду документів вбачається, що витрати на евакуацію транспртного засобу склали 1500 грн, що підтверджується накладною № 114 від 06 жовтня 2019 року (а.с. 33), загальна сума оплат за послуги стоянки склала 9410 грн, що підтверджується товарними чеками (а.с. 35-37, 91-95, 183-191, 203-206).

Незважаючи на те, що у розрахункових квитанціях не зазначено платника, проте в них міститься інформація про марку та реєстраційний номер транспортного засобу, щодо якого надавалися послуги, які співпадають з маркою та реєстраційним номером пошкодженого під час ДТП транспортного засобу, що свідчить про те, що на стоянці перебував саме пощкоджений автомобіль позивача. 

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених на оплату послуг стоянки у розмірі 9410,00 грн та послуги евакуатора у розмірі 1500 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки передбачені статтею 29 Закону та факт оплати підтверджений копіями товарних чеків, що містяться в матеріалах справи, тому в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу. 

Таким чином, в цій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та ухвалене з встановленням всіх обставин справи. 

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного. 

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 посилався на стрес, оскільки під час ДТП в автомобілі перебував разом з дружиною, здоров`я якої внаслідок ДТП та його здоров`я значно погіршилося, крім того на наявність душевних страждань пов`язаних із завданням пошкоджень його транспортному засобу, а також на те, що у зв`язку з ушкодженням автомобіля та неможливістю ним користуватись за призначенням, порушено його нормальні життєві зв`язки. 

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, правильно дослідивши фактичні обставини справи, характер отриманих автомобілем пошкоджень, обсяг страждань позивача, проте з огляду на недоведеність ним тверджень про завдану шкоду його здоров`ю, відповідно до вимог розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про відшкодування позивачеві моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди є частково виправданими, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братии до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки,  викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші витрати пов`язані з розглядом справи покладаються в разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 3261,00 грн, що підтверджується квитанцією №1837-18-021/С та квитанцією №1837-18-020/С від 18 листопада 2019 року. (а.с. 1,2). 13.08.2020 року ОСОБА_2 змінив розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 51019 грн та моральну шкоду у розмірі 20000.00 грн. Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за звернення до суду першої інстнації з позовною вимогою майнового характеру повинен був сплатити судовий збір у розмірі - 768.40 грн.

З огляду на ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за звернення з позовом до суду першої інстанції у розмірі 335.62 грн. (31019,90 х 768.40 : 71019.90).

За звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 4891,50 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1863889921.1 від 09 жовтня 2020 року (а.с. 237), а необхідно було сплатити відповідно до ст.4 п.6 ч.1 Закону України «Про судовий збір» 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги - 1152.60 грн (768.40 х150%).

Враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 781.03 грн (21019.90х1152.60: 31019.90).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю у сумах судових витрат, що підлягають стягненню з сторін у розмірі 445.41 грн (781.03-335.62 ).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2020 року між адвокатом Келембет Сергієм Валерійовичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги. (а.с. 227).

В розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, що міститься в матеріалах справи, наведено опис робіт у тому числі, які планується виконати: вивчення, аналіз матеріалів справи та консультація - 2 години - 500 грн; аналіз судової практики, узгодження позиції, підготовка скарги - 12 годин -1700 грн; участь у судовому засіданні, що планується - 1 година - 1300 грн, на загальну суму 3500 грн. (а.с.229).

Відповідно до квитанції від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_1 на користь адвоката Келембет С.В. було сплачено 3500,00 грн за правничу допомогу під час складання, подання аплеяційної скарги, консультацій, а також представництво в суді апеляційної інстнації, пов`язану із представництвом інтересів ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 з відшкодування шкоди, спричиненої ДТП. (а.с. 228).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що судових засідань по справі не проводилося, оскільки ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. (а.с. 245-246).

Враховуючи вищенаведене, колегією суддів не беруться до уваги понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1300 грн за участь у судовому засіданні, оскільки таке не відбулося. Отже, судові витрати на правничу допомогу ОСОБА_1 складають -2200 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги, витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог становлять 709,22 грн (2200х10000.00 :31019.90).

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2020 року у цій справі  в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень.

У решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 445.41 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 709.22 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повна постанова складена 05 січня 2021 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Гончар М.С.	Кримська О.М.