Дата документу  Справа № 333/6206/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Справа № 33/807/32/21                                         Головуючий в 1-й інстанції – Дмитрієва М.М.
Єдиний унікальний № 333/6206/20                         Доповідач в 2-й інстанції – Гріпас Ю.О.
Категорія - ст.44-3 КУпАП                

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
18 січня 2021 року                                                                м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Гріпас Ю.О. за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Марчевського Д.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою адвоката Марчевського Д.І. на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в:
постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП притягнуто, 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в ТОВ «Юністар – авто», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Як зазначено в постанові, 26 жовтня 2020 року, о 08 годині 31 хвилина, ОСОБА_1 по вул. Автопаркова, буд. 10, керував маршрутним транспортним засобом №5а «Mercedes-Benz», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту № 5 з порушення перевищенням кількості пасажирів на 6 осіб, в той час коли технічна можливість транспортного засобу передбачає 18 осіб, що є порушенням п.11 пп.2 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, зі змінами від 26 серпня 2020 року, за що передбачена відповідальність за ст.44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник – адвокат Марчевський Д.І. вважає постанову суду першої інстанції незаконною, вважає, що суд не з`ясував всіх обставин по справі, наявність події адміністративного правопорушення, та вини ОСОБА_1 в його скоєнні, не встановив обставини, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність. 
Захисник зазначає, що докази відсутності вини ОСОБА_1 судом першої інстанції безпідставно проігноровано і їм не надано належної правової оцінки, тому постанова підлягає скасуванню. 
В протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №070871 від 26.10.2020 року не зазначено назва населеного пункту, лише адреса скоєння адміністративного правопорушення. 
Окрім того, захисник зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 , працівниками поліції було порушено вимоги щодо зібрання достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. 
Єдиний доказ, на який посилається працівник поліції, це відеозапис записаний на оптичному диску, однак такий, відеозапис не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не є безперервним, складається з ряду окремих записів.
Матеріали справи не містять відомостей про номер та серію відеокамери, свідоцтва технічного приладу, дату його виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис, а тому в матеріалах відсутнє джерело походження відеозапису. 
Захисник зазначає, що ОСОБА_1 будучи водієм маршрутного таксі, при здійсненні регулярних перевезень пасажирів не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення. Обов`язки ОСОБА_1 як водія визначені п.147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну, затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 року, і до них не належить контроль кількості пасажирів, відповідно таких контроль має організовувати суб`єкт, який організовує та надає послуги перевезення пасажирів, або держава, як суб`єкт, який встановлює контроль. 
Таким чином, до протоколу не додано документу, який би підтверджував, хто саме здійснює підприємницьку діяльність за вказаною адресою та на вказаному маршруті. 
Також зазначає, що 11.11.2020 року постановою КМУ №1100 виключено пункт 11 Постанови КМУ від 22.07.2020 №641, а тому порушення, яке інкримінується ОСОБА_1 скасоване та має зворотну силу в часі. 
Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати та на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. 

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності та його представника, перевіривши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось в порушенні правил карантину людей.
З висновком судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, апеляційний суд погоджується та виходить з наступного.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідальність за статтею 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року (із змінами, внесеними згідно з постановами КМ № 712 від 12.08.2020, № 757 від 27.08.2020, № 760 від 26.08.2020, № 791 від 02.09.2020) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст.896, № 30, ст.1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Підпунктом 2 пп.11 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року за № 641 передбачено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
Судовим розглядом встановлено, що 26 жовтня 2020 року, о 08 годині 31 хвилина, ОСОБА_1 по вул. Автопаркова, буд. 10, керував маршрутним транспортним засобом №5а «Mercedes-Benz», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту № 5 з порушення перевищенням кількості пасажирів на 6 осіб, в той час коли технічна можливість транспортного засобу передбачає 18 осіб, що є порушенням п.11 пп.2 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, зі змінами від 26 серпня 2020 року, за що передбачена відповідальність за ст.44-3 КУпАП.
Внаслідок вищезазначеної події поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення № 070871 від 26 жовтня 2020 року за порушення ОСОБА_1 вимог підпункту 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується: 
- рапортом інспектора поліції Брусінець В. (а.с.2);
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейських (а.с.4). 
Дослідивши зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (в редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.
Отже,  ОСОБА_1  будучи суб`єктом відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу за кількості місць для сидіння мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.
Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони ґрунтуються на положеннях постанови Постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року без врахування змін згідно з постановами КМ № 712 від 12.08.2020, № 757 від 27.08.2020, № 760 від 26.08.2020, № 791 від 02.09.2020, №1236 від 09.12.2020.
Відповідно до яких, передбачено відповідальність за здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року за доводами апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено підстав для скасування вказаної постанови судді та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
Разом з цим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.22 КУпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.
Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).
Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, його майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Ісмаїлов проти Росії від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На думку суду апеляційної інстанції, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді першої інстанції підлягає зміні із застосуванням положення ст.22 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу адвоката Марчевського Д.І. задовольнити частково.
Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3КУпАП змінити.
Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП за малозначністю відповідно до ст.22 КУпАП.
Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Ю.О. Гріпас