______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2021 року                                                                                   
м. Чернівці
справа № 720/410/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О.
суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.
секретар Конецька Д.Г.

позивачі  ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Плафена-ЛТД»

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Буковина», Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина Бізнес Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 лютого 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мілінчук С.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В березні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал» (далі – ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал»,  ОСОБА_2  про визнання недійсним договору № 0005/17-ВБФ від 3 березня 2017 року про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ «ФК «Фінкепітал» та ОСОБА_2 .

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Плафена-ЛТД» (далі – ТзОВ «Плафена-ЛТД») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал»,  ОСОБА_2  про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, укладеного між відповідачами.
Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал»,  ОСОБА_2  про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та цивільну справу за позовом ТзОВ «Плафена-ЛТД» до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал»,  ОСОБА_2  про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги об`єднано в одне провадження.
15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив, окрім визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, витребувати у ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» будівлі торгово-виставкового комплексу з конференц-залом та інтернет-кафе з дитячими розважальними атракціонами загальною площею 4581,2 кв.м., які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1249310373101 та витребувати у ТзОВ «Бізнес Груп Буковина» наступні будівлі: літ.А –магазин –салон будівельних матеріалів, загальною площею 2249,8 кв.м., літ Б- офіс, складські приміщення, творча майстерня, загальною площею 645,5 кв.м., літ В- котельня загальною площею 18, 2 кв.м., які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1249123273101 шляхом зобов`язання державного реєстратора провести відповідні реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_1 .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог було залишено без руху. 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів про сплату ним судового збору за дві зазначені ним в заяві про збільшення позовних вимог додаткові вимоги немайнового характеру в розмірі 1816 гривень. 
У зв`язку з цим позивачу було надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 15 лютого 2021 року, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення останньому копії такої ухвали.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє  ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру сплати судового збору за подання ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції неправильно визначив суду судового збору, яку мав сплатити ОСОБА_1 за подання заяви про збільшення позовних вимог.
Судовий збір з позовної заяви про витребування майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 11 350 гривень.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 1 статті 176 ЦПК України у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд із відповідною заявою. Аналогічні вимоги закріплені у абзаці 2 частини 2 статті 6 Закону України "Про судовий збір", яка передбачає, що у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду.

Отже, за подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог недоплачена сума судового збору підлягає сплаті.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання заяви про збільшення позовних вимог) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»  ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року становить 2 102 грн. 
Відповідно до частин 1,2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, останній просив витребувати у відповідачів на його користь нерухоме майно шляхом зобов`язання державного реєстратора провести відповідні реєстраційні дії.
У вказаній заяві ОСОБА_1 помилково визначив способи захисту порушеного права.
Зокрема чинне законодавство України не передбачає можливості захисту порушеного права позивача у визначений ним спосіб, оскільки вимога про витребування майна та вимога про зобов`язання державного реєстратора провести відповідні реєстраційні дії є самостійними способами захисту, а тому відповідно повинні заявлятися особою та оплачуватися судовим збором окремо.
З огляду на підстави поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог та суть порушеного права, вбачається, що ОСОБА_4 фактично просить зобов`язати державного реєстратора вчинити відповідні реєстраційні дії.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність обрахування судового збору за подання ОСОБА_4 заяви про збільшення позовних вимог, виходячи зі ставок, визначених законом України «Про судовий збір» для вимог немайнового характеру.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в ухвалах від 14 травня 2019 року у справі 709/2133/17 та від 19 жовтня 2020 року у справі № 570/6345/18.
При цьому судом першої інстанції помилково визначено судовий збір, який підлягає сплаті ОСОБА_4 у розмірі 1816 гривень, оскільки 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на день подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог становило 840 гривень 80 копійок (2102х0,4=840,80).

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір » у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, ОСОБА_4 повинен був сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, зазначені ним у заяві про збільшення позовних вимог, у розмірі 1681 гривня 60 копійок.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про помилковість вимоги суду першої інстанції щодо сплати позивачем судового збору в розмірі 1816 гривень, оскаржувана ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає зміні в частині визначення розміру судового збору, який ОСОБА_4 слід сплатити за подання заяви про збільшення позовних вимог. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу в оскаржуваній частині змінити, визначивши розмір судового збору за подання  ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 1681 гривня 60 копійок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 лютого 2021 року в частині визначення розміру судового збору змінити.
Визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті   ОСОБА_1 за подання заяви про збільшення позовних вимог, в розмірі 1681 гривня 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 2 квітня 2021 року

Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          І.М. Литвинюк 
               
                                                               Н.Ю. Половінкіна