УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3255/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів: Коломієць О.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря судового засідання Лісової Т.С.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. 
у цивільній справі № 278/3255/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсним та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 1822086500:03:001:0568, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , шляхом визнання незаконною такої державної реєстрації з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. В обґрунтування поданого позову зазначав, що користувач суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 самовільно встановив паркан на земельній ділянці позивача та демонтував браму виїзду на вулицю, позбавивши його можливості обслуговувати будинок. Крім того вказував, що державний акт, який посвідчував право власності відповідача на суміжну земельну ділянку визнано судом недійсним, однак останній на підставі цього державного акту присвоїв земельній ділянці новий кадастровий номер. Крім того, на підставі зазначеної неправомірної реєстрації відповідач в судовому порядку намагається позбавити його права на належну йому земельну ділянку.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позовної заяви.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номера та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема вказує, що при вирішенні спору суд не врахував рішення Житомирського районного суду від 26 червня 2013 року, яким державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га. серія ЯК 638250, виданий Сінгурівською с.р. Житомирського р-ну 4 жовтня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 , визнаний недійсним. Також суд не взяв до уваги як доказ протокол №930585 виправлення помилки від 20.12.2017р., в якому чітко вказана зміна кадастрового номера 1822086500:03:001:0461 в державному акті серії ЯК 638250 дата видачі 24.10.2011р. на кадастровий номер 1822086500:03:001:0568. Апелянт вважає, що відповідач, знаючи, що державний акт серії ЯК 638250 визнано судом недійсним, свідомо порушив закон та написав заяву до Головного управління Деожгеокадастру у Житомирській області про виявлену помилку у скасованому державному акті. Після цього відповідач отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вже з новим кадастровим номером 1822086500:03:001:0568. Крім того вказує, що наведена в оскаржуваному рішенні позиція Верховного Суду стосується юрисдикції адмінсудів. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,12 га, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1822086500:03:001:0558, про що 28 березня 2017 року внесено запис за №19771429 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с.5-6).
За відповідачем ОСОБА_2 09.08.2018 року також зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,12 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1822086500:03:001:0568 (а.с.15). Номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - №27492595.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у обраний позивачем спосіб позов не може бути задоволено.
Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.
Так, у частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.
Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1ст.321 ЦК).
Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч.2 ст.373 ЦК України).
За загальним правилом до суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.
Водночас право особи на звернення до суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
В даному випадку, обгрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача можуть бути відновлені шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану.
Разом з тим такі висновки спростовуються матеріалами справи. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом до ОСОБА_2 . Проте, ухвалою суду від 20.11.2019 року провадження у справі було зупинено до вирішення судом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Сінгурівської сільської ради про визнання недійсною та скасування державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку.
Тобто, ОСОБА_2 (відповідачем в цій справі) оспорюється в іншій справі право власності ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку. При цьому позивач посилається на те, що суміжні земельні ділянки накладаються на певній площі. В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилається на набуття права власності на землю 24.11.2011 року.
Проте, відповідно до рішення Житомирського районного суду від 26 червня 2013 року, яке є чинним, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га. Серії ЯК №638250, виданий Сінгурівською сільською радою 4 жовтня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 , визнаний недійсним (а.с.11-12).
Разом з тим, саме на підставі зазначеного правовстановлюючого документу, що визнаний судом недійсним, було проведено оспорювану в цій справі державну реєстрацію права власності відповідача на землю.
При цьому під час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем державний реєстратор залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими речовими правами на земельну ділянку та існуючими обставинами, а саме – скасуванням правовстановлюючого документу на земельну ділянку, не перевірила відсутність суперечностей, що існували на дату прийняття документів для реєстраційних дій, та не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а натомість, прийняла рішення про державну реєстрацію права власності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Оскільки, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, використовуючи неправомірну реєстрацію права власності на суміжну земельну ділянку, захопив частину належної йому земельної ділянки і такі обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, про що зазначено судом першої інстанції, то порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності відповідача на спірну земельну ділянку.
За наведених обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про часткове задоволення позову.
Зокрема вимоги, що стосуються одночасного припинення усіх речових прав на спірну земельну ділянку та їх обтяжень задоволенню не підлягають, оскільки через відсутність правовстановлюючого документа відповідач такого права не має.
Крім того, пропорційно до розміру задоволених вимог згідно зі ст.141 ЦПК підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору (50%).
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволити частково. 
Скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року. Ухвалити нове рішення – про часткове задоволення позову.
Скасувати запис №27492595 від 09 серпня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 1822086500:03:001:0568 площею 0,12 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1380,6 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                                 Судді:

Повний текст постанови складений 23.03.2021 року.