П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/11248/20 
Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю. 
Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 
24 лютого 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом адвоката Слізяка Назарія Романовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Швеця Леоніда Олександровича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач 1, 2) про скасування постанови серії ЕАМ № 2517161 від 11 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач 26.05.2020 звернувся із позовом до Вінницького міського суду Вінницької області  в якому просив скасувати постанову серії ЕАМ №2517161 від 11.05.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі. 
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області  від 07.09.2020 позов задоволено повністю. 
Постанову інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Швеця Л. О. серії ЕАМ № 2517161 від 11.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито.
Додатковою постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2020 стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 750 грн.
Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив адміністративне правопорушення, в постанові інспектора не наведено на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні даного правопорушення, працівниками поліції не складався протокол про адміністративне правопорушення, свідки не допитувалися.
Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 750 грн.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано докази, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення надані відповідачем, зокрема фото та відеозапису.
Також вказано, що стягнення витрат на професійну допомогу в розмірі 750 грн є неспівмірною із складністю справи.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.
27.01.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.02.2020 о 10.30.
17.02.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.02.2021 10:30 для надання додаткових доказів.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 зобов`язано Управління патрульної поліції у Вінницькій області до 23.02.2021 надати суду відеофіксацію розгляду справи здійснену нагрудною камерою поліцейського та дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення встановленого постановою серії ЕАМ №2517161 від 11.05.2020.
23.02.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021 відповідачем надано витребувані судом документи, а саме: запит управління патрульної поліції у Вінницькій області від 18.02.2021, відповідь Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 22.02.2021, інформацію із підсистеми "Геопортал" підсистеми ІТС ІПНП, рапорт начальника СЗТ УПП у Вінницькій області ДПП.
24.02.2021 представником позивача адвокатом Слізяк Н. Р. подано заяву в якій вказано про невиконання відповідачем ухвали суду щодо витребування доказів в повному обсязі та зазначено, що відповідач мав можливість надати відеозапис із боді камери поліцейського до суду першої інстанції, а відповідь Служби автомобільних доріг не вказує на розташування приладу TruCam №000726 в час фіксації руху автомобіля позивача.
24.02.2021 представником позивача адвокатом Слізяк Н. Р. подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1  ст.311 КАС України. 
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
11.05.2020 відповідачем було винесено постанову серії ЕАМ № 2517161 якою притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 гривень. 
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 11.05.2020 о 13:27 год. в населеному пункті, смт. Стрижавка Вінницький район Вінницька область, перевищив швидкість на 24 км/год, чим порушив пункт 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах, у зв`язку з чим позивач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з позовом.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Частиною 1 ст. 122 КУПАП вказано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Дорожній знак 5.45 "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Статтею 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Доказами в адміністративному судочинстві, згідно ст. 72 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом в населеному пункті перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км., чим порушив п. 12.4 ПДР.
При цьому, на підтвердження здійснення позивачем вказаного адміністративного правопорушення відповідачем надано да суду першої інстанції фотознімки та відеозапис здійснений приладом TruCam, а також докази проходження повірки лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam.
Із наданих відповідачем відеозапису та фотознімку вбачається, що автомобіль Ford Focus із номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкість 74 км/ч на а/д М-21 296 км.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити особу водія.
17.02.2021 ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду зобов`язано  Управління патрульної поліції у Вінницькій області до 23.02.2021 надати суду відеофіксацію розгляду справи здійснену нагрудною камерою поліцейського та дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення встановленого постановою серії ЕАМ №2517161 від 11.05.2020.
23.02.2021 виконання вимог вищевказаної ухвали суду відповідачем надано витребувані судом документи, а саме: запит управління патрульної поліції у Вінницькій області від 18.02.2021, відповідь Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 22.02.2021, в якій вказано, що ділянка автомобільної дороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський км 296+000 знаходиться в межах дії дорожнього знаку 5.45 "Початок населеного пункту" смт. Стрижавка. 
Також надано інформацію із підсистеми "Геопортал" підсистеми ІТС ІПНП, де прослідковується розташування логістичного пристрою (планшету) по вул. Київська смт. Стрижавка в період часу 11.05.2020 з 13.25. 
Стосовно вимоги суду надати відеофіксацію розгляду справи здійснену нагрудною камерою поліцейського, відповідачем надано рапорт начальника СЗТ УПП у Вінницькій області ДПП в якому вказано, що відеозапис із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 11.05.2020 за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб та у звязку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим.
Колегія суддів зазначає, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити особу водія, який вчинив адміністративне правопорушення.
Витребуваних судом доказів відповідач суду не надав, зокрема, відповідачем не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яким би було зафіксовано зупинку автомобіля, яким вчинено правопорушення, встановлено особу водія, роз`яснено йому права та здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також не надано дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення, яким би підтверджувалось місце вчинення вказаного правопорушення (населений пункт) та розміщення дорожніх знаків.
Відтак відповідачем не надано суду належних доказів, якими було би підтверджено вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем та проведено працівником поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Стосовно тверджень скаржника про те, що порушення працівниками поліції процедури прийняття постанови про адміністративне правопорушення не може бути підставою для скасування такої постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи колегія суддів зазначає, що  в даному випадку факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 не підтверджено, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що саме він керував транспортним засобом, яким вчинено адміністративне правопорушення, не надано доказів встановлення працівниками поліції особи водія, роз`яснення йому прав та розгляду справи.
При цьому колегія суддів враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 де вказано, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вказаного у постанові серії ЕАМ №2517161 від 11.05.2020, не підтверджується жодним доказом.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування постанови інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Швеця Л. О. серії ЕАМ № 2517161 від 11.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закриття провадження у справі.
Однак, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що працівниками поліції не дотримано вимог чинного законодавства оскільки не складався протокол про адміністративне правопорушення, свідки не допитувались.
Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 3 ст. 254 КУпАП вказано, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 5 ст. 258 КУпАП вказано, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відтак, вказаною нормою чітко вказано, що у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення не складається.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, однак вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок щодо необхідності складання працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та допит свідків, як помилковий.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача просив суд стягнути на його користь 750 грн. витрат пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги адвоката.
На підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір № LE-19 про надання правової допомоги від 12.05.2020, акт №1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.09.2020 та меморіальний ордер №@2PL03064 від 11.09.2020 на суму 750 грн.
Згідно акту №1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.09.2020  виконавець надав, а замовник прийняв послуги за період 12.05.2020-07.09.2020 послуги: юридичний аналіз постанови - 250 грн, підготовка та подання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, клопотання про виклик свідка - 500 грн. Всього 750 грн.
При цьому, колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19.
Оскільки дана справа незначної складності, враховуючи обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та співмірність понесених позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 750 грн., яка підтверджується належними доказами а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2020 відповідає не повністю, зокрема, щодо підстав скасування оскаржуваної постанови відповідача. В іншій частині, рішення суду першої інстанції прийнято правомірно і колегія суддів вважає його обгрунтованим.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.
За правилами ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Вінницькій області задовольнити  частково.
Змінити мотивувальну частину  рішення  Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року   з мотивів викладених в даній постанові, а саме - виключити висновок суду першої інтанції про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.
В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття і оскарженню не підлягає відповідно до частини 3 статті 272 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.