ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2700/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року (суддя Артоуз О.О., м. Запоріжжя) у справі № 280/2700/20
за позовом ОСОБА_1 
до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області,
про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,- 

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 02.06.2020, просив стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2019 по 04.06.2020 у розмірі 69072,78 грн., а також завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.08.2020 позовні вимоги задоволено.
Вказане рішення мотивоване тим, що задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2019 по 04.06.2020 є належним способом поновлення його права, що було порушено внаслідок прийняття Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області протиправного рішення про його звільнення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, яка є правонаступником Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, оскаржила його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на протиріччя між обставинами справи та висновками суду першої інстанції щодо стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку у межах розгляду адміністративних справ № 280/1666/19, № 280/3975/19. Вказав, що в зазначених судом справах №№ 280/241/18, 280/5469/18  питання виплати середнього заробітку у межах вказаних справ позивачем не визначалось та відповідна матеріально-правова вимога не заявлялась. Також, скаржник зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми ст. 117 КЗпП України, які не підлягають застосуванню у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Крім того, скаржник вказав, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки факту того, що Григорівська сільська рада припинила своє існування внаслідок її приєднання до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що унеможливлює поновлення позивача на посаді сільського голови Григорівської сільської ради, яка на цей час вже не існує. Окрім цього, скаржник зазначив, що він на цей час не є стороною з виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/5469/18 про поновлення позивача на посаді сільського голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Відповідно, скаржник не має нести матеріально-правову відповідальність з виплати позивачу середнього заробітку за невиконання рішення суду. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Отримавши матеріали апеляційної скарги, позивач у встановлений судом строк відзиву на неї не надав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 обраний на посаду Григорівського сільського голови Запорізького району Запорізької області на останніх чергових місцевих виборах у жовтні 2015 року, відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», приступив до виконання своїх повноважень 09.11.2015.
Рішенням Григорівської сільської ради від 10 грудня 2018 року №1 про дострокове припинення голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області  припинені повноваження позивача.
Рішенням суду у справі № 280/5469/18, що набрало законної сили,   позивача поновлено на посаді голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області з 20.12.2018р. 
Суд першої інстанції виходив з того, що  позивач     рішенням суду від 28.03.2019 по справі № 280/5469/18 поновлений на посаді сільського голови, та за рішеннями суду від    18.06.2019 по справі № 280/1666/19 та від 26.12.2019 по справі №280/3975/19 стягнуто з Григорівської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 по 11.04.2019 та з 11.04.2019 по 23.10.2019, але станом на час    звернення до суду з даним позовом та вирішення справи по суті    в суді позивач фактично не поновлений на посаді, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача    на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2019 по 18.08.2020 підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо порушення відповідачем принципу належного урядування, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема пункт 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України», у яких  ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, позивач не повинен нести відповідальність за помилки, які були зроблені органами влади, а саме - Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, при винесенні рішень, які були скасовані в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 280/1666/19 стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 по 11.04.2019 у розмірі 147702,80 грн.
Також, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі №280/3975/19 стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2019 по 23.10.2019 в розмірі 60 384,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Разом із цим, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2019 по час винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення – 18.08.2020, не було предметом стягнення в судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду про поновлення позивача на посаді до теперішнього часу не виконане, а тому порушене право останнього підлягає захисту.
Статтею  236 Кодексу законів про працю України, яка має назву «Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника», передбачається, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
При цьому, колегія суддів зазначає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який був стягнутий згідно рішення суду першої інстанції (92 097,04 грн.) скаржником не заперечується.
Також, матеріали апеляційної скарги не містять спростування рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
З огляду на це, враховуючи норми ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає про правомірність рішення суду першої інстанції щодо стягнення з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 92 097,04 грн., а також моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Що стосується посилання скаржника на наявність протиріч у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено факт стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за періоди з 20.12.2017 по 11.04.2019 та з 11.04.2019 по 23.10.2019 саме згідно рішень у адміністративних справах № 280/1666/19 та
№ 280/3975/19, відповідно, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 11-14, 19-20).
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на норми ст. 235 КзПП України, оскільки підлягають застосуванню положення ст. 236 КзПП України. Водночас, посилання суду першої інстанції на норми ст. 117 КЗпП України в оскаржуваному рішенні відсутнє, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.
Що стосується посилання скаржника на неможливість виконання ним судового рішення по справі № 280/5469/18, оскільки він не є належною стороною виконавчого провадження з виконання цього рішення, що є підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання вказаного судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Скаржником не заперечується, що Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області у зв`язку з проведенням першої сесії Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області фактично припинила існування внаслідок приєднання її до останньої.
Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» передбачено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Отже, Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області набула усі права та обов`язки Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, у тому числі щодо забезпечення поновлення порушеного права позивача у обраний ним спосіб, правомірність якого була підтверджена судом першої інстанції.
Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто відповідні суми з Григорівської сільської ради  Запорізького району Запорізької області. Ухвалою суду від 07.10.2020 здійснено заміну сторони правонаступником – Новоолександрівською сільською радою  Запорізького району Запорізької області. Зазначена ухвала не оскаржена та набрала законної сили.
Крім того, щодо доводів апеляційної скарги про неможливість виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, колегія суддів зазначає, що рішення підлягає виконанню правонаступником роботодавця і полягає у прийнятті відповідного розпорядження на підставі рішення суду, а також внесенні відповідних записів у трудову книжку. Припинення трудових відносин в такому випадку відбувається з інших підстав у встановленому законом порядку.
Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема,  неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. З урахуванням того, що судом застосована ст. 235 КзПП України, а до спірних правовідносин підлягала застосуванню ст. 236 КзПП України, рішення суду слід змінити, задовольнивши частково  апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 241-245, 250, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області – задовольнити частково.  Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі № 280/2700/20 –змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко