ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1760/21 Справа № 204/4397/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус ДМНО Солошенко Ю.В., у якому позивач, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 березня 2020 року та стягнути судові витрати по справі.
В обґрунтування позову, позивач зазначала, що вона та відповідач 19 березня 2020 року у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. підписали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира є спільно сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені яких ОСОБА_1 виступала продавцем по довіреності. Відповідно до п.1.1 підписаного ними договору ОСОБА_1 , як представник продавця, передала у власність Відповідача спірну квартиру, а він повинен був сплатити грошову суму в розмірі 443229, 36 гривень. Після підписання договору Відповідач пішов від нотаріуса до банку начебто для внесення грошової суми, але до сьогоднішнього дня розрахунку так і не відбулося. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо його оплати та введення в оману продавців, щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин має бути визнаний судом недійсним (а.с.1-2, 33-34).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу – відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору віднесено на рахунок держави (а.с.80-81).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.87-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 19 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Сторонами даного договору були з одного боку: співвласники квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , від імені яких діяла ОСОБА_1 по довіреності від 04.07.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Кравченком О.О. за реєстровим №847 – як Продавець, а з іншого боку – ОСОБА_2 , як Покупець. Вартість квартири сторони визначили у розмірі 443229,36 гривень (а.с.7-8). 

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що факт визнання недійсним договору не створює жодних правових наслідків для позивача (оскільки спір між ним, як представником продавців під час укладення угоди та покупцем нерухомого майна відсутній), а тому не може порушувати її права чи інтереси.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Таким чином, наведені вище норми чинного законодавства України, визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні суб`єктивного права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, що в свою чергу, є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що предметом даного спору є визнання недійсним правочину (договору) купівлі-продажу квартири, внаслідок якого у Продавців припинилося, а у Покупця виникло право власності на квартиру, однак однією з обов`язкових умов для задоволення таких позовних вимог є порушення у зв`язку з вчиненням зазначеного правочину, прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи не встановлено факту такого порушення, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, для звернення до суду необхідним є факт порушення права позивача і доведення позивачем такого факту.
В свою чергу, будь-яких доказів вповноваження ОСОБА_1 з боку Продавців на оскарження в судовому порядку зазначеного Договору від 19.03.2020 року – позивачем не надано та матеріали справи не містять, окрім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, існування будь-яких судових проваджень щодо оскарження згаданого правочину за позовами Продавців, що свідчило б про їх незгоду з Договором купівлі-продажу та його наслідками – судом не встановлено. Будь-які інші посилання у позові щодо порушення прав чи інтересів саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розгляду справу з порушенням норм процесуально права, розглянувши її в порядку спрощеного провадження, не може бути підставою для скасування рішення.
Згідно ч. 9 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Частинами 1, 3, 4 статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
ОСОБА_1 просила розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Проте, оскільки ціна позову складає 443229,36 грн., (що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) і на такий спір не розповсюджуються положення ч. 4 ст.274 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що така справа є малозначною у відповідності до вимог закону, а тому може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, і за таких умов відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності позивача надати особисті пояснення не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, крім того, позивач не позбавлена була права надати письмові пояснення, чи відповідні доводи викласти в апеляційній скарзі, проте остання не скористалася своїми правами. 
Посилання в апеляційній скарзі на необхідність виклику нотаріусу для допису в судовому засідання не обґрунтовано належними підставами, апелянт не вказує, що саме третя особа може пояснити та як її пояснення впливають на розгляд справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 

Рішення  Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: