Ухвала

12 березня 2021року
м. Київ
справа №641/9098/14-к
провадження № 51-4880ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі:
головуючого      ОСОБА_1 ,
суддів                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про відвід судді                           ОСОБА_1 
встановив:
Засуджений  ОСОБА_4 тричі 1, 28 жовтня та 17 листопада 2020 року звертався з касаційними скаргами на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 травня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду                   від 28 січня 2020 рокупоза межами строку на касаційне оскарження і у своїх клопотаннях  просив поновити йому пропущений строк, за результатами розгляду яких ухвалами колегії суддів Верховного Суду від 12 жовтня, 6 та 30 листопада 2020 року було відмовлено та повернуто касаційні скарги останньому  на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
10 березня 2021 року до Верховного Суду від засудженого ОСОБА_4 повторно надійшла касаційна скарга на вказані судові рішення з клопотанням про поновлення строку на їх касаційне оскарження разом із заявою про відвід судді   ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1  ст. 75 КПК.
Обговоривши наведені у заяві доводи, колегія суддів вважає, що заявлений судді ОСОБА_1 відвід задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Заявлений ОСОБА_4 відвід не містить належних та достовірних даних, які б свідчили про наявність обставин, що передбачені зазначеною нормою кримінального процесуального закону та були підставами для відводу судді.
Як убачається із змісту заяви засудженого, наведені в ній доводи про упередженість судді ОСОБА_1 зводяться до незгоди заявника                                  з постановленими цим суддею як доповідачем в складі колегії ухвалами                                від 12 жовтня, 6 та 30 листопада 2020 року.
Отже, заявлений засудженим ОСОБА_4 відвід судді ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах ст. 75 КПК. Відтак, колегія суддів вважає, що заява засудженого про відвід судді ОСОБА_1 задоволенню не підлягає,  оскільки у цій справі відсутні передбачені законом підстави для такого відводу.
За правилами ст. 336 КПК питання про участь особи в судовому засіданні                   в режимі відеоконференції вирішується судом лише після прийняття рішення про відкриття провадження у справі, а оскільки у цій справі такого рішення судом  прийнято не було, підстав для задоволення клопотання засудженого                                  ОСОБА_4 про розгляд відводу з його участю у режимі відеоконференції немає.
Керуючись статтями 75, 441 КПК, Верховний Суд
постановив:                
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у заявленому відводі судді                ОСОБА_1 .
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                       ОСОБА_3