ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 р.	Справа № 480/2554/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко,  м. Суми, повний текст складено 25.08.20 року по справі № 480/2554/20
          за позовом        Товариство з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН"  
          до        Державна служба геології та надр України                
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничо-видобувна компанія «Діан» звернулося до суду з позовною заявою до Державної служби геології та надр України  , в якій просило:
- визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України з повернення ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» заяви на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів;
- зобов`язати відповідача видати ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 позовну заяву  товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН" задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у неналежному розгляді заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН" на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області, від 02.10.2019. Зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю “Гірничо-видобувна компанія “ДІАН” на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області, від 02.10.2019 та прийняти рішення з дотриманням вимог Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, з урахуванням висновків суду. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України на користь  товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН"  в рахунок повернення  суму судового збору у розмірі 4204,00грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити. 
Державна служба геології та надр України, не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову , подала апеляційну скаргу , вважає , що нею вчинені дії щодо розгляду поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» пакету документів щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами згідно п. 9 Порядку, Держгеонадра направила копії пакету документів на отримання згаданого дозволу до Мінекоенерго та Сумської районної ради, позивачем не доведено обставин, на яких грунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає. Щодо зобов`язання Державну службу геології та надр України видати спеціальний дозвіл на користування надрами зазначає, що такі повноваження виходять за межі повноважень суду . Суд вправі зобов`язати відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов`язків, проте, не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу. Звертає увагу, що надрокористувач наділений не правом, а обов`язком вчасно усунути виявлені порушення. Не усунення у встановлений строк порушень є виключною виною позивача, при тому що Держгеонадра надали значний термін для здійснення дій, направлених на усунення порушень. Просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 р.  скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діан».
ТОВ «Діан» , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову , подало апеляційну скаргу , вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог як таке, що ухвалене з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом першої інстанції в повній мірі було досліджено всі обставини по справі та нормативно-правові підстави спірних відносин, проте, зроблено висновки, які частково не відповідають встановленим обставинам по справі. Відповідач прийняв заяву позивача на надання дозволу на користування надрами з метою їх геологічного вивчення і здійснив всі передбачені законодавством дії щодо розгляду цієї заяви і прийняття по ній рішення, однак не прийняв рішення про відмову в наданні дозволу, а повернув позивачу документи, посилаючись на зауваження Мінекоенерго, проте, Мінекоенерго не має повноважень і об`єктивних даних щодо надання таких зауважень. При цьому , відповідач здійснив процедуру надання дозволу (внесення родовища до переліку на отримання дозволу без аукціону, розміщення оголошення в ЗМІ тощо), без урахування зауважень Мінекоенерго. Інформації про наявність інших заявників на отримання спірного дозволу на користування надрами також немає. Таким чином, відповідач вчинив всі дії щодо розгляду та задоволення заяви позивача на отримання дозволу, проте, самого дозволу не надав. Вважає , що , в даному випадку, найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача у судовому порядку є зобов`язання відповідача видати позивачу спеціальний дозвіл на користування надрами. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2020р.   в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ТОВ «Діан» подано до суду клопотання про відмову від апеляційної скарги від 19.11.2020р., яке заявою від 19.01.21  відкликано.
Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що  апеляційна скарга ТОВ «Діан» підлягає задоволенню ,  а апеляційна скарга Державної служби геології та надр України задоволенню не підлягає,  з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” зареєстроване 14.11.2013 як юридична особа з основним видом економічної діяльності 08.12. “Добування піску, гравію, глин і каоліну”, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “ДІАН” звернулось із заявою та доданими до неї документами від 02 жовтня 2019 року №23 до Державної служби геології та надр України на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області (а.с.7-20,56,57). Вказана заява була направлена поштою та отримана відповідачем 07.10.2019 за вх. №19591/02/12-19.
На двадцять восьмій сесії VII скликання 11.10.2019 Сумською районною радою, розглянувши листа відповідача про погодження клопотання на отримання спеціального дозволу, було надано ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” погодження на отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення піску Південної ділянки Могрицького родовища Сумського району Сумської області.
Листом Міністерства енергетики та захисту довкілля України на лист відповідача від 11.10.2019 №20920/03/12-19 повідомлено Державну службу геології та надр України листом від 06.11.2019 №5/1- 11/12204-19, що надання ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” дозволу на користування надрами без проведення аукціону суперечить Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, оскільки згідно пояснювальної записки до заяви позивача від 02.08.2018, корисна копалина представлена верхньочетвертинними алювіальними кварцовими дрібнозернистими пісками, які відносяться до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827. 
В той же час, отримавши дані зауваження, Держгеонадра, 26 листопада 2019р. видало наказ №438 “Про затвердження переліку родовищ корисних копалин місцевого значення, спеціальні дозволи на користування якими пропонується надати у користування”, яким було затверджено Перелік ділянок надр місцевого значення, спеціальні дозволи на користування якими пропонується надати у користування. Під номером 1 у вказаному переліку зазначено: Назва об`єкта користування: “Могрицьке родовище, Південна ділянка”, вид корисної копалини “геологічне вивчення”, вид користування надрами “пісок”, місце розташування “Сумська обл., Сумський р-н”.
4 грудня 2019р. в газеті “Урядовий кур`єр” №233 (6596) (посилання на веб-сторінку архіву газети в електронному вигляді https://ukurier.gov.ua/media/newspaper/adv/2019-12-03/233_6596-r/pdf) на сторінці 19 в рубриці “Оголошення” було опубліковано інформацію Держгеонадр України, а саме: Перелік надр місцевого значення, які пропонуються для надання спеціальних дозволів на користування надрами, відповідно до абзацу третього Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.05.2011 №615, в якому серед іншого було зазначено під номером 3: Назва об`єкта користування “Могрицьке родовище, Південна ділянка”, вид корисної копалини “геологічне вивчення”, вид користування надрами “пісок”, місце розташування “Сумська обл.. Сумський р-н”. початкова ціна продажу дозволу, тис. грн. 26,24.
Проте, листом №4132/01/11-20 від 12.03.2020 відповідач повідомив позивача, що розглянув заяву позивача №23 від 02.10.2019 та повертає її разом із доданими документами, посилаючись на зазначений вище лист Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 06.11.2019 №5/1- 11/12204-19.
Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції , виходив з того , що відповідач, розглядаючи заяву позивача від 02.10.2019 з доданими документами допустив протиправну бездіяльність, яка не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки саме бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному розгляді заяви позивача, є протиправною, та при цьому, відповідачем не прийнято по суті рішення за заявою позивача від 02.10.2019, тому вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у неналежному розгляді заяви ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області, від 02.10.2019 і зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області, від 02.10.2019 та прийняти рішення з дотриманням вимог Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відносини щодо забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян, регулюються Кодексом України про надра.
Згідно ст. 4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Кодексу України про надра, користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Згідно зі ст. 14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.
Відповідно ч.ч. 1 - 3 ст. 15 Кодексу України про надра, надра надаються у постійне або тимчасове користування.
Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку.
Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Кодексу України про надра, спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
В силу п. 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174 (далі - Положення №1174), Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Пунктом 4 Положення №1174 встановлено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).
Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу, внесення змін до нього врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. №615 (далі - Порядок №615). Дія цього Порядку поширюється на всі види користування надрами. Користувачами надр можуть бути особи, визначені статтею 13 Кодексу України про надра (далі - надрокористувачі).
Згідно з п. 2 Порядку №615, тут і надалі в редакції станом на час звернення позивача із заявою, дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених пунктом 8 цього Порядку, Держгеонадрами, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.
Відповідно до п. 8 Порядку №615 видобування корисних копалин, якщо заявник на підставі спеціального дозволу на користування надрами за власні кошти здійснив геологічне вивчення ділянки надр та підрахунок запасів корисних копалин, який затверджено в установленому порядку, та подав документи на отримання спеціального дозволу на видобування корисних копалин відповідного родовища не пізніше ніж протягом трьох років після затвердження запасів; видобування корисних копалин (крім нафти і газу), якщо заявник за власні кошти здійснив апробацію за умови затвердження підрахунку запасів корисних копалин в установленому порядку; геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробка родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ), якщо заявник за власні кошти виключно в результаті геологічного вивчення ділянки надр на підставі відповідного спеціального дозволу на користування надрами здійснив апробацію за умови затвердження в установленому порядку підрахунку запасів корисних копалин після отримання спеціального дозволу.
Для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1, у паперовій та електронній формі. Разом із заявою подаються дві копії заяви та доданих до неї документів. У заяві зазначаються назва ділянки надр, її місцезнаходження відповідно до адміністративно-територіального устрою України (область, район, населений пункт, прив`язка на місцевості), географічні координати ділянки надр, вид корисних копалин, вид користування надрами, строк дії дозволу, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), інформація для здійснення зв`язку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку.
Заява та додані до неї документи подаються органові з питань надання дозволу з прошитими і пронумерованими сторінками та з описом доданих документів, засвідченим підписом уповноваженої особи претендента. Заява засвідчується підписом уповноваженої особи претендента із зазначенням дати та вихідного номера.
Заява реєструється організатором аукціону в журналі обліку з присвоєнням їй номера і зазначенням дати і часу подання. Підтвердженням реєстрації є відмітка організатора, що проставляється на копії заяви та повертається заявнику, або відмітка на описі вкладення у цінний лист про прийняття заяви на відправлення поштовим зв`язком.
Інформація про реєстрацію документів, що надійшли для надання дозволу, протягом трьох робочих днів з дня реєстрації розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу.
Документи, що не відповідають вимогам цього Порядку, повертаються заявникові не пізніше семи робочих днів з дня їх реєстрації. Інформація про повернення документів розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом трьох робочих днів з дня їх повернення заявникові.
Дозвіл без проведення аукціону не може бути надано особі, що не виконує програми робіт на ділянках надр, на користування якими їй вже надано дозвіл, або щодо якої виявлені порушення правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовані в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення.
Рішення про надання дозволу без проведення аукціону приймається органом з питань надання дозволу відповідно до даних, зазначених у заяві про отримання дозволу, та документів, зазначених у додатку 1, протягом 30 календарних днів після отримання всіх погоджень, передбачених пунктом 9 цього Порядку, та пропозицій Мінприроди, передбачених пунктом 25 цього Порядку. Інформація про предмет зазначеного рішення розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття.
Надання дозволу без проведення аукціону здійснюється протягом 20 робочих днів після сплати у повному обсязі збору за надання спеціального дозволу (крім випадків, передбачених пунктом 7 приміток до додатка 1).
Органом з питань надання дозволу надсилається запит правоохоронним органам та суб`єктам фінансового моніторингу, в якому зазначається код згідно з ЄДРПОУ суб`єктів господарювання - резидентів України, для виявлення суб`єктів господарювання, що здійснюють фінансування тероризму в Україні.
У разі ненадання правоохоронними органами та суб`єктами фінансового моніторингу відповіді на запит протягом 30-денного строку вважається, що за результатами його розгляду не виявлено суб`єктів господарювання, що здійснюють фінансування тероризму в Україні.
Крім того, органом з питань надання дозволу надсилається запит органам ДФС щодо перевірки факту наявності у заявника боргу із сплати податків та загальнообов`язкових платежів станом на останній звітний період.
У разі ненадання органами ДФС відповіді на запит протягом 30-денного строку вважається, що факту наявності у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період не виявлено.
Надання дозволів у випадках, передбачених підпунктами 1-14 і 16-18 цього пункту, здійснюється за рішенням органу з питань надання дозволу.
Згідно з п. 9 Порядку №615 Надання надр у користування, за винятком надання надр на умовах угод про розподіл продукції та у межах континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, погоджується з:
Радою міністрів Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими радами - на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, а також для цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин;
відповідними районними, міськими, селищними, сільськими радами - на користування ділянками надр, що містять корисні копалини місцевого значення.
Видача дозволу здійснюється на підставі заяви і документів, зазначених у додатку 1, та погоджується органами, визначеними абзацами другим - четвертим цього пункту.
Дії щодо погодження видачі дозволу вчиняються органом з питань надання дозволу без залучення особи, що звернулася за одержанням дозволу, відповідно до географічних координат ділянки надр, зазначених у заяві про отримання дозволу, і документів, зазначених у додатку 1, в межах строку, встановленого для видачі дозволу.
Для здійснення погодження орган з питань надання дозволу, не пізніше ніж протягом семи робочих днів з дня реєстрації документів надсилає їх копії у паперовому або електронному (шляхом сканування) вигляді органам, зазначеним в абзацах другому - четвертому цього пункту, та встановлює строк розгляду зазначених документів.
За результатами розгляду документів, надісланих на погодження, органи, зазначені в абзацах другому - четвертому цього пункту, надають погодження, які у паперовому або електронному вигляді надсилають органу, який видає дозвіл.
У разі ненадання органами, зазначеними в абзацах другому і третьому цього пункту, позитивної або негативної відповіді щодо погодження за результатами розгляду на найближчій сесії (але у будь-якому разі не пізніше ніж через 45 календарних днів з дати отримання документів від органу з питань надання дозволу) вважається, що надання дозволу ними погоджено.
Погодження надання надр у користування на виконання угод про розподіл продукції здійснюється у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про угоди про розподіл продукції" і відповідними угодами про розподіл продукції.
У разі ненадання органами, зазначеними в абзацах другому, четвертому цього пункту, позитивної або негативної відповіді щодо погодження надання дозволу відповідно до підпункту 16 пункту 8 цього Порядку не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати отримання документів від органу з питань надання дозволу вважається, що надання дозволу ними погоджено.
Згідно з п. 25 Порядку №615  про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволу та внесення змін до нього Держгеонадра видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження.
Держгеонадра інформують Мінприроди про надходження заяв і документів, зазначених у додатку 1, про надання та продовження строку дії дозволів з одночасним надсиланням копій цих документів не пізніше ніж протягом семи робочих днів з дня їх реєстрації.
Мінприроди в строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня надходження документів, зазначених в абзаці другому цього пункту, надсилає до Держгеонадр пропозиції щодо надання чи продовження строку дії дозволів разом із зазначенням умов, за яких можливе користування надрами на запропонованих ділянках надр, в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства або зауваження щодо надання чи продовження строку дії дозволів. Зауваження надсилаються  у таких випадках:
ненадання до Мінприроди копій документів в повному обсязі згідно з вимогами цього Порядку;
встановлення законодавством обмежень щодо провадження діяльності з користування надрами на території, на якій запланована така діяльність;
невиконання умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою, у разі продовження строку дії дозволу на користування надрами (крім випадку, визначеного абзацом дванадцятим пункту 14 цього Порядку);
наявність рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства у разі продовження строку дії дозволу на користування надрами;
невиконання вимог природоохоронного законодавства з підтримання належного стану навколишнього природного середовища під час користування надрами.
У разі ненадання Мінприроди пропозицій щодо надання чи продовження строку дії дозволів разом із зазначенням умов, за яких можливе користування надрами на запропонованих ділянках надр, в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства протягом 15 робочих днів з дня надходження від Держгеонадр документів у повному обсязі вважається, що пропозиції щодо надання чи продовження строку дії дозволів відсутні.
Пропозиції та зауваження Мінприроди щодо надання чи продовження строку дії дозволів, передбачені абзацами третім - восьмим цього пункту, є обов`язковими для врахування Держгеонадрами під час прийняття рішень щодо надання чи продовження строку дії дозволів.
З метою попереднього розгляду матеріалів щодо надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, анулювання дозволів та внесення до них змін Держгеонадра або Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до повноважень утворює комісію з питань надрокористування та затверджує положення про неї.
До складу комісії з питань надрокористування, що утворюється Держгеонадрами, включаються спеціалісти Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Положення про зазначену комісію та її персональний склад затверджуються органом з питань надання дозволу за погодженням з Мінприроди.
До складу комісії з питань надрокористування, що утворюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, включаються спеціалісти апарату Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, центрального органу виконавчої влади у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, а також територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Положення про зазначену комісію та її персональний склад затверджуються Радою міністрів Автономної Республіки Крим.
Наказ Держгеонадр про надання дозволу розміщується протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті Держгеонадр.
Розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про надання дозволу розміщується протягом п`яти днів на офіційному веб-сайті Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу.
Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання дозволу, рішення про відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 19 Порядку №615  підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є:
подання заявником документів не в повному обсязі;
виявлення у поданих документах недостовірних даних;
невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку;
наявність інформації від правоохоронних органів та суб`єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні;
відмова органів, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 9 цього Порядку, у погодженні надання надр у користування;
наявність зауважень Мінприроди щодо надання дозволу відповідно до природоохоронного законодавства, передбачених пунктом 25 цього Порядку.
Підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу відповідно до підпункту 16 пункту 8 цього Порядку є:
подання заявником документів, визначених Порядком реалізації пілотного проекту рекультивації земель лісогосподарського призначення, порушених внаслідок незаконного видобування бурштину, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не в повному обсязі;
невідповідність документів, поданих заявником, вимогам Порядку реалізації пілотного проекту рекультивації земель лісогосподарського призначення, порушених внаслідок незаконного видобування бурштину, затвердженого Кабінетом Міністрів України;
наявність дозволів на користування ділянками надр, які перетинаються з ділянками надр, щодо яких подано до органу з питань надання дозволу заяву відповідно до підпункту 16 пункту 8 цього Порядку;
виявлення у поданих документах недостовірних даних;
відмова органів, зазначених в абзацах другому, четвертому пункту 9 цього Порядку, у погодженні надання дозволу.
У разі відмови в наданні, продовженні строку дії, переоформленні дозволу або внесенні змін до нього документи повертаються в повному обсязі заявникові.
Колегією суддів встановлено , що позивачем при звернення до Держгеонадра разом з заявою від 02.10.2019 №23 (а.с.7) був наданий весь перелік пакету документів, визначений Порядком надання спеціальних дозволів, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7-820), прошитими і пронумерованими сторінками та з описом доданих документів (а.с.8), засвідченим підписом уповноваженої особи заявника. Заява засвідчена підписом уповноваженої особи заявника із зазначенням дати та вихідного номера (а.с.7). При цьому, протягом семи днів такі документи позивачу повернені не були згідно п.8 Порядку.
Відповідно до п. 8 Порядку надання спеціальних дозволів, дозвіл без проведення аукціону не може бути надано особі, що не виконує програми робіт на ділянках надр, на користування якими їй вже надано дозвіл, або щодо якої виявлені порушення правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовані в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення.
Таких обставин судом не встановлено та відповідачем таких доказів не надано.
Держгеонадра, після отримання 07.10.2019 заяви позивача на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, 11.10.2019  направила відповідні запити для отримання погоджень, зокрема, до Сумської районної ради , яка надала погодження,  та до Міністерства енергетики та захисту довкіллі України (а.с.59-61,62), але Міністерство енергетики та захисту довкіллі України листом від 06.11.2019 №5/1-11/12204-19 внесло свої зауваження, відповідно до яких вказало, що надання дозволу на користування надрами без проведення аукціону суперечить Порядку надання спеціальних дозволів (а.с.62). 
При цьому , колегія суддів зазначає, що в розумінні Порядку № 615 Мінекоенерго не мало повноважень надавати свої зауваження з цих питань.
Проте , отримавши від Міністерства енергетики та захисту довкіллі України відмову у погодженні, відповідач, не дивлячись на це, прийняв рішення про надання дозволу з публікацією у газеті "Урядовий кур`єр" із зазначенням назви ділянки надр, її місцезнаходження, виду корисних копалин, виду користування надрами, початкової ціни продажу дозволу, адреси, за якою надсилаються заяви на отримання дозволу (а.с.27,28-29).
Тобто, відповідач, розглянуши зауваження Міністерства енергетики та захисту довкіллі України, на момент прийняття наказу № 438 від 26.11.2019 (а.с.27) не знайшов їх такими, що підлягають врахуванню, і включив родовище позивача до переліку родовищ корисних копалин місцевого значення, спеціальні дозволи на користування якими пропонується надати у користування. Станом на момент розгляду справи доказів про скасування зазначеного наказу суду не надано.
Отже, що відповідач вчинив всі дії, які передбачені законодавством, для надання позивачу дозволу на користування надрами.
Колегія суддів зазначає , що у спірній ситуації відповідач мав лише два варіанти дій, передбачених вимогами чинного законодавства: відмовити в наданні спеціального дозволу на користування надрами позивачу або надати такий дозвіл.
В той же час, після публікації зазначеного наказу від 26.11.2019 №438 (а.с.27), дозвіл позивачу виданий не був, а лише в березні 2020р. листом від 12.03.2020 (а.с.30) Держгеонадра повернуло заяву від 02.10.2019 №23 разом з доданими до неї документами ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “Діан” у зв`язку з внесеними зауваженнями Міністерства енергетики та захисту довкіллі України (дата вхідного номеру 22.11.2019), які раніше (зокрема, на дату прийняття наказу від 26.11.2019) відповідачем не приймались до уваги.
Таким чином, відповідач, повертаючи заяву позивача від 02.10.2019, всупереч раніше прийнятому своєму чинному наказу від 26.11.2019 (а..с27), був непослідовним під час розгляду поданої позивачем заяви від 02.10.2019, спочатку не приймаючи до уваги зауваження Міністерства енергетики та захисту довкіллі України в листопаді 2019р., а потім посилається на них під час повернення заяви позивачу. Своєю невизначеністю відповідачем було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.
Тобто , документи повертаються після ухвалення рішення (у формі наказу) про відмову у наданні дозволу, але як встановлено в судовому засіданні такого рішення про відмову у формі наказу відповідачем прийнято не було (а.с.63).
Дослідивши подані позивачем заяву від 02.10.2019 р. та додані до неї документи, судом не встановлено, а відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано належних та достатніх доказів невідповідності поданих позивачем документів вимогам п. 8 Порядку №615.
Також , колегією суддів встановлено, що рішенням Могрицької сільської ради від 05.09.2019 р. погоджено клопотання ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «Діан» щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення піску Південної ділянки Могрицького родовища піску Сумської області, однак , відповідач в порушення вищенаведених норм законодавства безпідставно повернув заяву товариства від 02.10.2019 № 23 разом з доданими до неї документами.
Зважаючи на те, що відповідачем не доведено невідповідність заяви позивача від 02.10.2019 р. та доданих до неї документів вимогам пункту 8 цього Порядку, а також на те, що інших передбачених законодавством підстав для повернення такої заяви відповідачем не зазначено (не доведено), а судом не встановлено, суд приходить до висновку, що дії Державної служби геології та надр України з повернення ТОВ “Гірничо-видобувна компанія “ДІАН” заяви на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів є протиправними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно із частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі надання товаристовом заяви та необхідних документів, які відповідають вимогам пункту 8 Порядку №615  , отриманння всіх необхідних погоджень на надання дозволу на користування надрами, як те передбачено нормами законодавства, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - видати наказ про надання відповідного дозволу.
Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейським судом з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№29979/04) викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".
В рішенні ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява №29979/04, пункт 70).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).
Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).
Також, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", Європейським судом з прав людини визначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Отже, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
При цьому, в своєму рішенні у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні (законні) очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 №21-1465а15 у справі №826/4418/14, яку колегія суддів враховує при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.
Позиція Європейського суду з прав людини та Верховного Суду свідчить про необхідність встановлення такого способу відновлення порушеного права, при якому можливість прийняття подальших протиправних рішень буде виключена.
Суд наголошує, що жоден інший спосіб захисту порушених прав позивача не гарантує безпосереднього поновлення прав позивача та практичного застосування задекларованого принципу мовчазної згоди як ефективного механізму захисту, як того вимагає принцип верховенства права.
Крім того, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 р.), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій/рішення. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення.
У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.
З огляду на те, що надання дозволу на користування надрами законодавчо віднесено до виключної компетенції Державної служби геології та надр України, однак відповідач під час розгляду питання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, діяв не в порядку та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, то суд вважає, що зобов`язання відповідача надати видати ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів буде належним способом відновлення порушених прав та інтересів останнього, що, водночас, з урахуванням наведеного вище, не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, а є способом відновлення порушеного права позивача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду  від  06 березня 2019 рокуу справі № 200/11311/18-а.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позовні вимоги є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню повністю.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку усім доказам у справі в їх сукупності, враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не надано достатньо належних доказів на підтвердження правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження. 
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничо-видобувна компанія "ДІАН"  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року по справі № 480/2554/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким   позов задовольнити. 
Визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України з повернення ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» заяви на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів;
Зобов`язати Державної служби геології та надр України видати ТОВ «Гірничо-видобувна компанія «ДІАН» спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення родовища піску на Південній ділянці Могрицького родовища Сумського району Сумської області та доданих до неї документів. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  25.01.2021 року