ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5530/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 280/5530/19 (суддя І інстанції – Калашник Ю.В.)
за позовом   ОСОБА_1 до Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом  до  Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі – відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила (а.с. 38-41):
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати страхових виплат позивачу за період з 01.08.2018 по 01.06.2019;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.08.2018 по 01.06.2019.
Також позивач просила допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати страхових виплат за один місяць.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року позов задоволений частково, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо невиплати страхових виплат ОСОБА_1 за період з 31.07.2018 по 31.05.2019;
- зобов`язано Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 31.07.2018 по 31.05.2019.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що 03.06.2019 позивач звернулась до Запорізького відділення із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 та надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.04.2018 № 000509702. 08.07.2019 на запит від 07.06.2019 № 03-2948 до Запорізького відділення надійшов витяг з протоколу від 24.06.2019 № 11 засідання комісії Олександрівської районної державної адміністрації по розгляду питань, пов`язаних з призначенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. ОСОБА_1 відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено щомісячну страхову виплату у розмірі 1451,16 грн. Відповідно до п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Відтак, оскільки позивач звернулась до відповідача із заявою 03.06.2019, тому станом на теперішній час останній правомірно нараховані та виплачені страхові виплати за період з 01.06.2019 по 30.09.2019.
В частині відмови від позову рішення суду першої інстанції не оскаржене.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка № 000509702 від 10.04.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , проте фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 . (а.с. 12)
03.06.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про призначення їй щомісячних страхових виплат як особі, яка досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка не працює у зв`язку зі смертю годувальника, її сина, ОСОБА_2 .
Разом із вказаною заявою позивач подала, зокрема, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 000509702 від 10.04.2018, Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом у відношенні ОСОБА_2 , за формою Н – 1 та Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2018 року за формою Н – 5; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .  (а.с. 12-28)
02.10.2019 позивач звернулась до відповідача із запитом стосовно надання інформації про розмір призначеної їй щомісячної страхової виплати та з якої дати нараховані страхові виплати, якою нормою закону керувались при нарахуванні.
Листом від 10.10.2019 №  03-09/4929 відповідач повідомив, що відповідно до п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим  щомісячну страхову виплату у розмірі 1451,16 грн призначено з 01.06.2019. (а.с. 31).
Вважаючи, що право на отриманим щомісячних страхових виплат у позивача виникло з 1 серпня 2018 року, тобто з наступного дня після смерті потерпілого, та не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати страхових виплат за період з 01.08.2018 по 01.06.2019, позивач звернулась до суду з цим  позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2 ч. 1, 3 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати. Суд зауважив, що інших строків Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105-XIV) для внутрішньо переміщених осіб не передбачено. Також суд зазначив, що відповідно до постанови Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 01.08.2019 №  0802/10656/10656 «Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті годувальника» позивачу призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 1382,05 грн; дата початку виплат – 31.07.2018, дата закінчення виплат – безстроково, тому виплата щомісячних страхових виплат позивачу проводиться всупереч постанові, якою призначено таку виплату позивачу саме з 31.07.2018, тобто з дня смерті потерпілого. Відтак, дійшов висновку, що не здійснивши позивачу в порушення вимог статті 47 Закону № 1105-XIV виплату страхових виплат за період з 31.07.2018 по 31.05.2019, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Разом з цим суд зауважив, що ухвалене  судове рішення не підпадає під перелік, визначений ч.  1 ст.  371 КАС України, тому відсутні підстави щодо негайного виконання судового рішення в частині виплати пенсії.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення в частині задоволених позовних вимог.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Як вказувалось вище, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 10 квітня 2018 року № 000509702 про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи. (а.с. 12)
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі – Закон № 1706-VII).
Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1ст. 5 Закону № 1706-VII).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон № 1105-XIV.
Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Статтею 36 Закону №1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із:
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Статтею 41 Закону № 1105-ХІV визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають, зокрема, непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Такими непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1105-ХІV якщо вони не працюють.
Статтею 43 Закону № 1105-XIV передбачений перелік документів для розгляду справ про страхові виплати Фондом, в п. 1 ч. 1 ст. 43 цього Закону зазначений акт розслідування нещасного випадку.
ОСОБА_2 помер у результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався 31 липня 2018 року.
Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом у відношенні ОСОБА_2 за формою Н-1 та Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2018 року о 16-00 год. за формою Н-5 (далі – Акти) у зв`язку із тривалим проведенням судово-медичної експертизи були складені 7 березня 2019 року. (а.с. 14, 15-20, 21-28)
Позивач (мати загиблого потерпілого), яка не працює та відповідно до довідки від 10.04.2018 є внутрішньо переміщеною особою, у зв`язку зі смертю її сина – ОСОБА_2 , яка наступила у результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався 31.07.2018, 3 червня 2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення страхових виплат після отримання відповідних Актів за формою Н-І та Н-5, оскільки не мала можливості звернутись із заявою до Запорізького відділення раніше отримання цих Актів.
Частиною першою статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
1) потерпілому – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення (частина третя статті 47 Закону № 1105-XIV).
Наведене свідчить, що страхові виплати особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати. У свою чергу, з дня звернення страхові виплати проводяться у випадку, якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня смерті годувальника. Якихось інших строків страхових виплат для внутрішньо переміщених осіб Законом № 1105 не визначено.
Відповідно до постанови Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 01.08.2019 № 0802/10656/10656 «Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті годувальника» позивачу призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 1382,05 грн; дата початку виплат – 31.07.2018, дата закінчення виплат – безстроково.
Отже, як правильно дійшов висновку суд першої інстанції, зазначеною постановою позивачу ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату з дня смерті годувальника, а саме з 31 липня 2018 року, як і передбачено приписами статті 47 Закону № 1105-XIV, проте виплати за період з 31.07.2018 по 31.05.2019 не здійснені.
Як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі відповідач вказує, що страхові виплати позивачу проводять відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі – Порядок № 365), а саме з 1 червня 2019 року, тобто з місяця, я в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення таких виплат. 
З цього приводу апеляційний суд зауважує, що відповідно до вимог статті 47 Закону № 1105-XIV право позивача на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника виникло з дня смерті годувальника, а саме з 31 липня 2018 року, а не з дня звернення останньої із заявою про призначення таких виплат, що підтверджується і постановою Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 01.08.2019 № 0802/10656/10656. У зв`язку з чим посилання відповідача на  Порядок № 365 є безпідставними.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, не здійснивши позивачу в порушення вимог статті 47 Закону № 1105-XIV виплату страхових виплат за період з 31.07.2018 по 31.05.2019, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених зазначеним пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 280/5530/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                            суддя                                                            І.В. Юрко