Постанова
Іменем України
 
03 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/5425/17
провадження № 61-18392св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у складі колегії суддів:                     Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.
Позов мотивований тим, що вона разом з ОСОБА_3 з 2008 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . ОСОБА_3 був єдиним годувальником у родині.
Позивач зазначала, що вони мали намір офіційно зареєструвати шлюб. Проте до органу реєстрації актів цивільного стану подати заяву не встигли, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув.
Судовим рішенням було встановлено факт батьківства ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначала, що встановлення цього факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні необхідно для прийняття спадщини, а також для отримання відповідних пільг.
З огляду на викладене позивач просила суд встановити факт її проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року до                ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити факт, що вона ( ОСОБА_1 ) перебувала на утриманні ОСОБА_3 до дня його смерті, а саме до  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту, який має юридичне значення, без одночасного вирішення спору про право, можливе під час розгляду справи у порядку позовного провадження.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову                ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні, необхідне їй для прийняття спадщини та отримання відповідних пільг, проте будь-яких позовних вимог щодо вирішення спору про право позивач не заявила. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за таких обставин ухвалення рішення лише про встановлення факту, що має юридичне значення, без одночасного вирішення спору про право, не призведе до захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав позивача. 
Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову також підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції помилково виходив із недоведеності частини позовних вимог, тоді як вони є безпідставними.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, оскільки дійшов висновку про те, що позивач не пред`явила будь - яких вимог щодо вирішення спору про право.У оскарженій постанові суду апеляційної інстанціїне зазначено, що саме стало підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не зроблено посилань на відповідні норми закону.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2019 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 . У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 вказує про законність та обґрунтованість судового рішення апеляційного суду, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Досліджені у судовому засіданні першої інстанції докази не підтверджують факт проживання позивача та померлого    ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.
На переконання відповідача, позивач таємно звернулась із заявою до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, коли дізналась, що   ОСОБА_3 став Героєм України, для отримання нею і її донькою відповідних пільг.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи нове, вважав, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки разом із вимогою про встановлення факту не пред`явлено вимогу щодо права, для реалізації якого було необхідно встановити факт.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року у справі № 760/1802/15-ц, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 у період з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, а заяву ОСОБА_1 , подану в порядку окремого провадження, залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2016 року у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року відмовлено.
Тому ОСОБА_1 у березні 2017 року звернулась з відповідними позовними вимогами про встановлення зазначеного юридичного факту до суду у порядку позовного провадження.
Апеляційний суд безпідставно вважав, що разом із вимогою про встановлення факту позивач під час розгляду справи у порядку позовного провадження не пред`явила вимогу щодо права, для реалізації якого було необхідно встановити факт. Суд апеляційної інстанції не навів відповідної норми права, яка зобов`язувала б позивача разом із вимогою про встановлення факту, що розглядалась судом у порядку позовного провадження, пред`явленої після залишення судом без розгляду заяви, поданої в порядку окремого провадження, у зв`язку з наявністю спору про право, заявляти вимогу про визнанням, зміну чи припинення права, яке пов`язане із встановленням юридичного факту.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. М. Русинчук	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко	
 	 	
 	І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков	
 	  М. Ю. Тітов