П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 473/3903/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                   суддів  - Домусчі С.Д.,
                                - Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020  року, прийняте у складі суду судді Старжинської О.Є. в місті Вознесенськ  по  справі  за  позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просив суд про скасування постанови серія ДПО18 №576824 від 04 листопада 2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. за правопорушення, передбачене за ст. 140 ч. 1 КУпАП.
В обґрунтування вимог позивач зазначав, що що він є виконуючим обов`язки керівника Служби автомобільних доріг в Миколаївській області і не є суб`єктом складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, оскільки організація утримання в належному технічному стані автомобільних доріг є предметом діяльності підрядних організацій, які такі автомобільні дороги прийняли в експлуатаційне утримання за укладеними договорами, а саме діють укладені 22.06.2020 року договори 39-Б з ПП « Будівельна фірма «Миколаївавтодор» та 41-Б з ТОВ «Софія-Граніт» за яким вказані юридичні особи здійснюють експлуатаційне утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Миколаївської області Р55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» протяжністю відповідно 104 км+763м - 206км+232м від межі Одеської області до села Возсіятське. Посилаючись на незаконність постанови про адміністративне правопорушення та неналежність доказів (акту обстеження автомобільної дороги), позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020  року постанову серії ДПО18 №576824 від 04 листопада 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 140 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції  звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а під час з`ясування обставин у справі суд прийшов до помилкового висновку про скасування постанови про адміністративне правопорушення, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що представником відповідача було надано належні та допустимі докази провини позивача, які підтверджують вчинене ним правопорушення. Апелянт не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, що наявний в матеріалах справи Акт обстеження від.20.10.2020 року не можна вважати належним та достовірним доказом на підтвердження факту допущеного позивачем порушення, оскільки акт складено без дотримання процедури, зазначає, що вказаний Акт обстеження є належним, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування. Апелянт вважає, що складення Акту без участі представників юридичних осіб, що здійснюють експлуатацію дільники дороги не може свідчити про недопустимість Акту як доказу, оскільки вказане порушення не спричинило появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення обстеження ділянки автомобільної дороги. За таких обставин, апелянт вважає, що оскаржувана постанова серії ДП018 № 576824 від 04.11.2020 року винесена правомірно та скасуванню не підлягає.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2020 року було здійснено обстеження автодороги дороги загального користування державного значення Миколаївської області Р55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» протяжністю відповідно 104 км+763м - 206км+232м від межі Одеської області до села Возсіятське, складений посадовими особами  Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, за результатами якого зазначені ділянки визнано такими, що не відповідає вимогам норм та стандартів в галузі безпеки дорожнього руху.
За фактом порушення вимог правил, норм та стандартів при утриманні дорожньої мережі, 04 листопада 2020 року було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ч. 1 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який перебуває на посаді виконуючого обов`язки начальника Служби автомобільних доріг Миколаївської області.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №576824 від 04 листопада 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 як відповідальну особу за утримання автомобільної дороги Р55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» на проміжку від 104 км+763м до 206км+232м притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання стандартів ДСТУ 3587-97: пунктів 3.1.1, 3.1, 3.2, 4.1.2, 4.1.5, 4.2.2, що виразилось у наявності станом на 20.10.2020 року цільного руйнування дорожнього покриття, відсутності дорожніх знаків, дорожньої розмітки, чим порушено пункт 1.5 Правил дорожнього руху.
Вважаючи зазначену постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що Акт обстеження ділянки даної дороги є неналежним та недопустимим доказом, інших доказів суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем достатніми та достовірними доказами не підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 КУпАП встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 140 КУпАП порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) обов`язок забезпечувати утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, покладено на посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування таких.
Відповідно до положень статті 24 Закону № 3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Розділом 3 Державного стандарту України 3587-97 «Безпека дорожнього руху, автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року №441, (далі - ДСТУ 3587-97) передбачено, що автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.
Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 розділу 3 ДСТУ 3587-97 покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. Стан покриття проїзної частини та інших елементів дороги повинні перевірятися організаціями, які їх експлуатують, - щодекадно.
Пункт 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 передбачає, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Аналіз наведених норм свідчить, що об`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 статті 140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до частини 1 статті 140 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.
Як встановлено колегією суддів, позивач на час винесення оскаржуваної постанови перебував на посаді виконуючого обов`язки начальника Служби автомобільних доріг Миколаївської області.
Відповідно до ст.10 Закону № 2862-IV державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабміну України від 10 вересня 2014 року №439 Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Відповідно до п. 1.1, 2.1, 2.2, 6.2.1 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29 липня 2019 року №250 Служба автомобільних доріг у Миколаївській області (далі - Служба), заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України.
Метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.
Служба зобов`язана організовувати будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у Миколаївській області відповідно до державних норм і стандартів.
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до інформації, яка розміщена на офіційній веб-сторінці Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (https://mk.ukravtodor.gov.ua/pro_sluzhbu/pro_nas.html), Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є балансоутримувачем та єдиним замовником по виконанню дорожніх робіт на дорогах загального користування в області.
Метою діяльності Служби є утримання в належному стані та розвиток мережі автодоріг загального користування, мостів та інших штучних споруд, створення умов безперервного та безпечного руху транспорту, задоволення потреб народного господарства та населення в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є юридичною особою на яку державою покладено обов`язок щодо надання послуг з експлуатації утримання автомобільних доріг загального користування, таким чином саме вказана Служба зобов`язана, як замовник, контролювати та перевіряти факт виконання зазначених у договорі робіт, їх якість.
Щодо доводів позивача із посиланнями на договірні правовідносини між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області та ПП "Будівельна Фірма "Миколаївавтодор" і ТОВ «СОФІЯ-ГРАНІТ», колегія суддів зазначає, що з огляду на те, що в силу приписів ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків, з укладенням наведеного договору ПП "Будівельна Фірма "Миколаївавтодор" та "ТОВ «СОФІЯ-ГРАНІТ»  не набуває статуту суб`єкта адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.140 КУпАП.
У зв`язку із чим, суб`єктами відповідальності за ст.140 КУпАП є посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством.
Вказане кореспондується із приписами п. 7.1, 7.2 Розділу 7 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, згідно яких службу очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Державного агентства автомобільних доріг України. Начальник служби персональну відповідальність за виконання покладених на службу завдань.
Таким чином, є необґрунтованими доводи позивача про те, що він не являється відповідальною посадовою особою за невиконання завдань, покладених на Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, а відтак - суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП.
Водночас, фактично єдиним доказом наявності факту правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП виступає Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20 жовтня 2020 року (а.с. 85-88). 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20 жовтня 2020 року, колегія суддів вважає його неналежним, недопустимим доказом, складеним всупереч встановленої чинним законодавством процедури з огляду на викладене.
Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція №1395), відповідно до пункту 3 розділу ІІ якої при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3)перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4)пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.
Необхідно також зазначити, що форма Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі затверджено додатком №2 до Інструкції №1395, проте наявний в матеріалах справи Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20 жовтня 2020 року складений не за встановленою чинним законодавством формою. При цьому суд звертає увагу, що зазначений Акт повністю надрукований за допомогою комп`ютерної техніки, що свідчить про складення його не на місці здійснення обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Всупереч вимогам Інструкції №1395, до Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі не додано відповідних замірів та схем, які б підтверджували факт пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху. Колегія суддів наголошує, що відсутність відповідних замірів, схем, що прямо передбачено Інструкцією №1395, свідчить про недопустимість Акту як доказу вчинення адміністративного правопорушення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, Акт обстеження автомобільної дороги Р55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» (від межі Одеської області до с. Возсіятське) не містить даних, хто забезпечує експлуатаційний стан ділянки цієї автодороги, Акт підписаний лише однією особою - ОСОБА_2 , підпис ОСОБА_3 відсутній, крім того Акт не містить підписів організацій, що здійснюють забезпечення експлуатаційного стану ділянки автодороги.
При цьому, повідомлення про запрошення до підрозділу поліції підтверджує дії відповідача спрямовані за забезпечення реалізації права позивача щодо участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, проте не є доказом допущеного ним правопорушення.
За таких умов, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у посадової особи відповідача були відсутні об`єктивні докази, що безумовно підтверджують факт порушення позивачем ч. 1 ст. 140 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.
Відтак, у даному спорі саме управління патрульної поліції, має довести правомірність та законність прийнятої постанови.
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена     в постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких інших об`єктивних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КУпАП, відповідачем не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем достатніми та достовірними доказами не підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020  року - залишити без задоволення. 
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020  року по  справі  за  позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець