Номер провадження: 22-ц/813/1678/21 
Номер справи місцевого суду: 522/6898/16-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д.,
Дрішлюка А.І., 

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шкодіної Любові Василівни в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна, за об`єднаною позовною заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_4 до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_3 ..
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна, та цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_4 до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
18 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК.
Розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_4 до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, та позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, продовжено.
В апеляційній скарзі адвокат Шкодіна Л.В. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представник Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області не з`явились. Від представника ОСОБА_4 – ОСОБА_7 та представника ОСОБА_3 – ОСОБА_8 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про направлення судових повісток, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове   засідання,  суд  розглядає  справу  за  відсутності  такого  учасника  справи  у  разі:  1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Частиною 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Вимогами ч. 3 ст. 131 ЦПК України, встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна, який в подальшому уточнила.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_3 , розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 13 червня 2016 року (т. 1 а.с. 22).
13 червня 2016 року в судове засідання учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 03 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 40-41).
03 серпня 2016 року судове засіданні було відкладено на 14 вересня 2016 року, у зв`язку із задоволенням клопотань ОСОБА_3 та Одеської міської ради про витребування доказів (т. 1 а.с. 56, 59).
14 вересня 2016 року в судове засідання учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 07 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 63).
07 листопада 2016 року судове засідання відкладено на 09 січня 2017 року, для виконання вимог ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року про витребування доказів (т. 1 а.с. 85, 88).
09 січня 2017 року розгляд справи не відбувався, судове засідання відкладено на 28 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 165).
28 лютого 2017 року від ОСОБА_3 надійшла уточнена позовна заява, розгляд справи відкладено на 12 травня 2017 року, для усунення недоліків уточненої позовної заяви (т. 1 а.с. 228).
12 травня 2017 року розгляд справи відкладено на 26 червня 2017 року за клопотанням адвоката Шкодіної Л.В. в інтересах ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 240).
26 червня 2017 року розгляд справи відкладено на 16 серпня 2017 року за клопотанням адвоката Шкодіної Л.В. в інтересах ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 2, 7).
16 серпня 2017 року ОСОБА_3 та її адвокат Шкодіна Л.В. в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 28 вересня 2017 (т. 2 а.с. 28).
28 вересня 2017 року ні ОСОБА_3 , ні її адвокат Шкодіна Л.В. в судове засідання не з`явились, подали клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку із занятістю адвоката у слідчих діях відносно іншої особи, а сама позивач ОСОБА_3 не є фахівцем права та не може приймати участь у справі. Розгляд справи відкладено на 09 листопада 2017 року, однак у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному розгляд справи також відкладено на 12 грудня 2017 року (т. 2 а.с. 116, 120-121, 136).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 21 березня 2018 року. Однак, в судове засідання ні ОСОБА_3 , ні її адвокат Шкодіна Л.В. не з`явились, подали клопотання про відкладення, у зв`язку із занятістю адвоката у слідчих діях відносно іншої особи, а сама позивач ОСОБА_3 не є фахівцем права та не може приймати участь у справі. Крім того, суд визнав дії представника позивача зловживанням процесуальними правами, з огляду на проведення підготовчого засідання по справі з квітня 2016 року. Розгляд справи відкладено на 17 квітня 2018 року (т. 2 а.с. 172-173, 187, 193, 197-6-197).
17 квітня 2018 року в судове засідання представник позивача – адвокат Шкодіна Л.В. з`явилася, однак просила відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення з матеріалами справи, суд відмовив в задоволенні клопотання за безпідставністю. Крім того, було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 22 травня 2018 року (т. 3 а.с. 24-26).
В судовому засідання 22 травня 2018 року представник позивача – адвокат Шкодіна Л.В. надала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_4 та відзив на зустрічний позов ОСОБА_1 та звернулася з клопотанням про поновлення строків на прийняття цих процесуальних документів до справи після закінчення строків на їх подачу до справи. Розгляд справи по суті був відкладений на 29 травня 2018 року (т. 3 а.с. 62-63).
29 травня 2018 року через електронну пошту суду адвокат Шкодіна Л.В. подала клопотання про оголошення перерви по справі у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 28 травня 2018 року, на підтвердження чого надала копію довідки, що їй рекомендовано хірургічне втручання, також подано клопотання про поновлення строку для прийняття уточненого позову та заяви про виклик свідків. Розгляд справи відкладено на 04 липня 2018 року (т. 3 а.с. 65-71).
04 липня 2018 року в судове засідання ні ОСОБА_3 ні її адвокат Шкодіна Л.В. не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомленні належним чином та завчасно. Однак, в день засідання адвокат Шкодіна Л.В. подала через електронну пошту суду клопотання про поновлення строку на прийняття до справи уточненого позову та заяви про виклик і допит свідків, крім того просила розглянути зазначене клопотання без її участі у зв`язку з перебуванням у основній черговій відпустці до 20 липня 2018 року, також просила не розглядати справу по суті без її участі та ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 96).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Шкодіна Л.В. повторно не з`явилися в судове засідання та не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Постановивши 04 липня 2018 року ухвалу Приморський районний суд м. Одеси та залишаючи без розгляду позов ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, виходив також із того, що позивач ОСОБА_3 не цікавиться розглядом справи, окрім позовної заяви не підписала жодного процесуального документу, не отримала жодний виклик до суду, усі поштові повідомлення повернулися із зазначенням про неотримання за закінченням терміну зберігання, не взяла участі у жодному судовому засіданні за весь час слухання справи, а саме з квітня 2016 року, що на думку суду свідчить про байдужість до руху справи та можливу неактуальність вирішення позовних вимог на теперішній час.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що через численні відкладення розгляду справи саме через причини неявки позивача та її представника – ОСОБА_8 , як у зв`язку з відсутністю належного сповіщення позивача (не отримання поштових відправлень) так і у зв`язку з неявкою представника з надсиланням клопотань про відкладення з різних причин, свідчить про умисне затягування розгляду справи, що позбавляє суд можливості постановити рішення по суті заявлених вимог.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, відносно того, що 04 липня 2018 року представник ОСОБА_3 – адвокат Шкодіна Л.В. подала клопотання про оголошення перерви в слухані справи у зв`язку із знаходження у відпустці, однак суд першої інстанції не обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання та залишив позов без розгляду, з огляду на наступне.
Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обов`язки сторін по справі, а у ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Згідно із п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК Украйни основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За змістом вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: - належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; - повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль; - ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальний закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.
Таким чином, саме факт неявки позивача в судове засідання вдруге, тобто повторно, за наявності вищевикладених умов у їх сукупності є підставою для залишення позову без розгляду. Норми ЦПК України не передбачають можливості врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначена норма дисциплінує заявника, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо заявник не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, представник ОСОБА_3 – адвокат Шкодіна Л.В., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи на 04 липня 2018 року, на свій розсуд розпорядилась своїми правами та не з`явилась в судове засідання, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України обґрунтовано залишив позов ОСОБА_3 без розгляду, оскільки нормами процесуального законодавства не передбачено необхідності врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв та визнав незаконним надсилання представником ОСОБА_3 – ОСОБА_8 документів засобами електронного зв`язку, які були подані відповідно до вимог наказу Державної судової адміністрації України від 31 травня 2013 року №72 «Про реалізацію проекту щодо обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу», за наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу, що Наказ Державної судової адміністрації України від 31 травня 2013 року №72 «Про реалізацію проекту щодо обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу» втратив чинність 15 листопада 2016 року, на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №227 від 07.11.2016р..
Крім того, відповідно до вимог ч. ч. 2, 8 ст. 14 ЦПК України, позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.
Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
В п.п. 15.1, 15.2, 15.15 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України, зазначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду в день надходження документів; Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
01 грудня 2018 року в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, дослідна експлуатації системи розпочинається з 01 березня 2019 року.
Таким чином, надіслання будь яких процесуальних документів, клопотань, заяв та доказів в електронному вигляді без використання електронного цифрового підпису не є належним зверненням до суду, а тому можуть не розглядатись судом.
Суд першої інстанції також вірно зазначив, що адвокат ОСОБА_3 – Шкодіна Л.В. не послалась на будь-які належні підстави, та не надала жодних доказів, для визнання поважності причин пропуску строку для подання уточненого позову та витребування доказів під час розгляду справи по суті, а тому повернув заявнику без розгляду.
Отже, суд першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права дійшов висновку про залишення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Шкодіна Л.В. повторно не з`явилися в судове засідання та не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Листом Верховного Суду України від 25.01.2006р. №1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382–384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любові Василівни в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено: 15 березня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

А.І. Дрішлюк

                                                                                                                    Р.Д. Громік