УХВАЛА

22 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 520/10386/19
адміністративне провадження № К/9901/4091/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №520/10386/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
установив:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 25 вересня 2019 року №0000103305 від 25 вересня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» в розмірі 1094620,50 грн; №0000113305 від 25 вересня 2019 року, яким застосовано до позивача фінансову санкцію в розмірі 340,00 грн; №0000123305 від 25 вересня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 91218,38 грн; №0000133305 від 25 вересня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 966245,00 грн; №0000173305 від 25 вересня 2019 року, яким до позивача застосовано фінансову санкцію у розмірі 170,00 грн; визнати протиправними та скасувати рішення №0000143305 від 25 вересня 2019 року, яким позивачу донараховано 257155,80 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; №0000153305 від 25 вересня 2019 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі по 170,00 грн за «неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності»; №0000163305 від 25 вересня 2019 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі по 170,00 грн за «неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності»; визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-000023305 від 25 вересня 2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 257155,80 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суддів першої та апеляційної інстанції, 08 лютого 2021 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
Як слідує з матеріалів касаційної скарги, попередня касаційна скарга була повернута скаржникові ухвалами Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року, від 04 листопада 2020 року, від 02 грудня 2020 року, від 05 січня 2021 року, як така, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Верховний Суд роз`яснив скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.
Під час перевірки вп`яте зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог ст. 330 КАС України судом установлено, що вона є ідентичною (підтверджується інформацією, що міститься в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду") тим касаційним скаргам, які були повернуті, зокрема, ухвалами Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року, від 04 листопада 2020 року, від 02 грудня 2020 року, від 05 січня 2021 року.
Аналогічно попереднім касаційним скаргам, у поданій вп`яте касаційній скарзі скаржник, як на підставу касаційного оскарження, посилається на п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України.
Водночас Верховний Суд в попередніх ухвалах про повернення касаційної скарги  вже звертав увагу скаржника на те, що посилаючись на п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, скаржник, фактично, посилається на те, що суди надали неправильну правову оцінку доводам контролюючого органу, що не є тотожним тому порушенню, на яке посилається скаржник як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Крім цього, податковий органа наводить фактичні обставини справи та норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 49.1, 49.2, пп. 49.18.5 ст. 49, п. 177.2, 177.11 ст. 177, п. 181.1 ст. 181, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, ст. 242 КАС, які, на думку відповідача, неправильно застосував суд апеляційної інстанції.
Також, скаржник наводить порушення норм процесуального права те, що суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Проте, скаржник не вказує які саме докази є недопустимими у розумінні ст. 74 КАС України.
Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, як на підставу касаційну оскарження, скаржнику необхідно навести, порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав передбаченими п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 328 КАС України.
Тобто, необхідно зазначити підставу визначену ч. 2 та 3 ст. 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи передбаченого ч. 2 ст. 353 КАС України та обґрунтувати нявність такої підстави.
Отже, звертаючись до суду з касаційною скаргою вп`яте, скаржник не виправив недоліків касаційної скарги, на які вказав Верховний Суд в ухвалах від 09 жовтня 2020 року, від 04 листопада 2020 року, від 02 грудня 2020 року, від 05 січня 2021 року, касаційна скарга повністю дублює зміст тих, які вже були повернуті судом як такі, що не містили підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому неодноразово надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Системний аналіз положень ст. 328, 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду вже надавалися вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав, натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником, у зв`язку з чим подана касаційна скарга підлягає поверненню.
Згідно п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Враховуючи, що скаржнику було роз`яснено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга в частині викладення підстав оскарження судових рішень в касаційному порядку, натомість, які так і не були враховані і виправлені скаржником, касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №520/10386/19.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути скаржнику, що не перешкоджає йому реалізувати своє право звернутися із касаційною скаргою повторно.
Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №520/10386/19 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              М. М. Яковенко