ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11717/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  11 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,          
при секретарі судового засідання Тукалової О.В.
за участю учасників судового процесу:
від позивача: Калініна О.О.,
від відповідача (апелянта): Гаврілюк Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця" до Головного управління ДПС у м.Києві  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця" (надалі - позивач), адреса: 03038, місто Київ, вулиця І. Федорова, будинок 39, до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року № 0085883308. 
Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує зокрема про те, що згідно Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 при подані скарги до ДФС України передбачено обов`язкове повідомлення територіального контролюючого органу, вимога або рішення якого оскаржується, проте в матеріалах справи та в Головному управлінні ДПС у м. Києві відсутнє повідомлення про оскарження позивачем до ДФС рішення від 10.09.2018 № 0259491309. З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що Головним управлінням ДПС у місті Києві було правомірно відображено в ІКП позивача зазначену у рішенні від 10.09.2018 № 0259491309 суму штрафних санкцій та пені. За наведених обставин та враховуючи, що оскільки за період з 23.10.2018 по 25.07.2019 позивачем не було здійснено сплату єдиного соціального внеску на відповідний рахунок в термін, визначений Законом № 2464, в ІКП виникла недоїмка, на підставі якої контролюючим органом було правомірно було винесено оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом першої інстанції не було досліджено та надано правової оцінки строкам звернення позивача до суду з даним позовом, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
За наведених обставин, відповідач наголошує, що прийняте судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
Позивачем, у свою чергу було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Разом з цим, позивач зауважує, що АТ "Українська залізниця" в особі Філії "ПВ ІЗТ" АТ "Укрзалізниця" 26.09.2018 надавалось ГУ ДФС у м. Києві повідомлення про оскарження до ДФС рішення від 10.09.2018 № 0259491309. Крім цього, позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що на вказані обставини відповідач не посилався під час розгляду справи у суді першої інстанції. Також, позивач зазначає, що всі задекларовані позивачем зобов`язання з ЄСВ були сплачені підприємством своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями. При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, недоїмка в ІКП була відображена контролюючим органом внаслідок не відображення ДПС у м. Києві в ІКП платника відомостей про оскарження платником рішення від 10.09.2018 № 0259491309.
За наведених у відзиві обставин, позивач наголошує, що у відповідача не було законних підстав для притягнення позивача до відповідальності та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 27 жовтня 2016 року по 30 листопада 2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби України в місті Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" ПАТ "Українська залізниця" з питань повноти нарахування і своєчасності сплати до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 17 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року. 
За результатами вказаної перевірки податковим органом було складено акт                      № 438/1-26-15-14-03-03/40123423 від 07 грудня 2016 року. 
У подальшому, ГУ ДФС у м. Києві було надіслало на адресу позивача копії повідомлень рішень винесених в 2016 році, які позивачем було оскаржено в судовому порядку, справа № 640/16705/19.
Надалі, ГУ ДФС у м. Києві було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0259491309 від 10 вересня 2018 року в сумі 866 321,53 грн. 
Вказане рішення було також оскаржено позивачем в судовому порядку, справа                № 640/7560/19. 
13 лютого 2020 року ГУ ДФС у м. Києві було винесено рішення № 0085883308  про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальній сумі                                    1 626 457,21 грн. 
Вважаючи такі дії суб`єкта владних повноважень та прийняте рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у сумі 1 626 457,21 грн. протиправними, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив зокрема, з того, що станом на момент настання граничного строку сплати ЄСВ на рахунку позивача обліковувалось 188 599,03 грн переплати та 1 124 813,41 грн сплачених авансом коштів, яких було достатньо для погашення задекларованого позивачем зобов`язання з ЄСВ.
Водночас, оскільки податковим органом було неправомірно відображено в ІКП заборгованість за рішенням № 0259491309, яка саме і зменшила наявну у позивача, станом на 01 жовтня 2018 переплату та спричинила нарахування штрафних санкцій, а також пені внаслідок несплати грошового зобов`язання за вказаним рішенням, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення від 13 лютого 2020 року № № 0085883308.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, податкові повідомлення-рішення на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення в даній справі були оскаржені позивачем у судовому порядку.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Порядок нарахування штрафу регулюється положеннями статті 126 Податкового кодексу України.
Зокрема, встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, підставою для нарахування штрафу відповідно до статті 126 Податкового кодексу України за несплату грошового зобов`язання є узгодженість вказаного грошового зобов`язання.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У свою чергу, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Приписами пункту 3 частини 1 статті 14 Закону № 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Відповідно до ч. 10 статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Згідно ч. 13 наведеної норми нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до частини 14 статті 25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваного рішення Головним управлінням ДПС у м. Києві було визначено позивачу суму штрафу у розмірі 20% від суми своєчасно не сплачених коштів за період з 23.10.2018 до 25.07.2019, а також суму недоїмки, яка нарахована пеня з розрахунку 0,1 % від суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Вирішуючи питання щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та 17 жовтня 2018 року позивачем було подано до податкового органу декларацію з ЄСВ за вересень 2018 року № 9226224213 та задекларовано до спати - 1 039 333,25 грн, термін сплати внеску - 22 жовтня 2018 року.
Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, 
відповідно до даних інтегрованої картки платника, станом на 01 жовтня 2018 року у позивача обліковувалася переплата з єдиного соціального внеску в розмірі - 188 599,03 грн, яка була сформована за рахунок надміру сплаченого внеску в попередніх періодах. 
У період з 05 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року позивачем було сплачено ЄСВ у розмірі -1 124 813,41 грн, що підтверджується наданими копіями платіжних доручень: від 05 жовтня 2018 року № № 1251386, 1251589, 1251548, 1251842, 1251301, 586, 579, 1254656, 1254543, 1254688, 1254610, 1250432, 1250396, 1249533, 1249583, 1249568, 1249551, 1249599, 1249520, 1250062, 1249543, 1249936, 1249924, 1249864, 1250044, 1249497, від 09 жовтня 2018 року № 69, від 11 жовтня 2018 року № 621, від 18 жовтня 2018 № 624, від 19 жовтня 2018 року № № 1290036, 1290069, 632, 628, 1290083, 1290067, 1287334, 1284143, 1284147, 1290288, 1290313.
Таким чином, з наведеного вбачається, що станом на момент настання граничного строку сплати ЄСВ на рахунку позивача обліковувалось 188 599,03 грн переплати та               1 124 813,41 грн сплачених авансом коштів, яких було достатньо для погашення задекларованого позивачем зобов`язання з ЄСВ.
Вказані обставини не спростовуються податковим органом.
Водночас, судом встановлено, що з 02 жовтня 2018 року в ІКП платника відповідно до рішення про застосування штрафних санкцій та пені від 10 вересня 2018 року № 0259491309 у позивача виникла недоїмка.
Грошові кошти, що були сплачені позивачем з 05 жовтня 2018 року по 19 жовтня 2018 року були направлені на погашення нарахованої в ІКП пені та штрафних санкцій відповідно до рішення про застосування штрафних санкцій та пені від 10 вересня 2018 року                      № 0259491309 у розмірі 866321,53.
За таких обставин, станом на 22 жовтня 2018 року у позивача була наявна переплата лише у розмірі - 428 140,93 грн. Наявної переплати не вистачило для погашення самостійно визначеного платником грошового зобов`язання з ЄСВ, що спричинило виникнення станом на 22 жовтня 2018 року боргу в розмірі - 611  192, 32 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що 26 вересня 2018 року рішення про застосування штрафних санкцій та пені 10 вересня 2018 року № 0259491309 було оскаржено позивачем шляхом надіслання скарги на адресу ДФС України про що повідомлено Головне управління ДФС у м.Києві та отримано останнім 26 вересня 2018 року (том 2 а.с. 122)
Відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вбачається, що оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення податковим органом вищого рівня, або судом рішення у справі.
Водночас, оскільки у порушення вимог чинного законодавства контролюючим органом не було відображено в ІКП позивача відомості про оскарження останнім рішення від 10 вересня 2018 року № 0259491309 в адміністративному порядку, з 23 жовтня 2018 року в ІКП позивача протиправно почала нараховуватися штрафна санкція та пеня за несвоєчасну сплату ЄСВ.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом було неправомірно відображено в ІКП заборгованість за рішенням № 0259491309 яка саме і зменшила наявну у позивача, станом на 01 жовтня 2018 переплату, та спричинила нарахування штрафних санкцій та пені внаслідок несплати грошового зобов`язання за вказаним рішенням.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що прийнято відповідачем необґрунтовано.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У свою чергу, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом в межах визначеного законодавством строку.
Як стверджує відповідач оскаржуване рішення було вручено позивачу 15 травня 2020 року (п`ятниця). У свою чергу, відповідно до приписів ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VI суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.
Отже, останнім днем на вчинення відповідних процесуальних дій є 25 травня 2020 року, у той час як позивач звернувся до суду з даним позовом 28 травня 2020 року.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до відповідно до ч.3 розділу VI 
Прикінцевих положень КАС України (у редакції чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями, зокрема, 122 цього Кодексу, а також строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину.
Наведені обставини свідчать про дотримання позивачем строку на оскарження рішення відповідача від 13 лютого 2020 року та відсутніть порушень норм процесуального права судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О.Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2021 року