П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/155/20
Провадження № 11-310заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю: 
секретаря судового засідання Яроша Д. В.,
представника відповідача - Цуцкірідзе І. Л.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року(у складі колегії суддів Хохуляка В. В., Васильєвої І. А., Гусака М. Б., Пасічник С. С., Юрченко В. П.), 
 
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1.            У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 конституції України», а також з вимогою про поновлення її на посаді судді Вільнянського районного суду Запорізької області.
2.            На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуване рішення ВРП про її звільнення за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, що є порушенням пункту 3 частини другої статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), а відтак має бути скасоване.
На переконання позивачки, ВРП не надала оцінки тому факту, що прокурор, подаючи дисциплінарну скаргу щодо неї, порушив вимоги законності, а ВРП не наділена оцінювати законність судових рішень. Окрім цього, позивачка наголошувала на тому, що в матеріалах особової справи відсутня інформація про допущену нею як суддею, поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду. На переконання позивачки, немає серйозних негативних наслідків для учасників справ у зв`язку з допущеними нею порушеннями. Також зауважила про необхідність врахування принципу пропорційності застосування дисциплінарної відповідальності та надмірне навантаження на суддю. 
3.            Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 05 березня 2020 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20.
4.            Ухвалою від 27 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду закрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 «Про звільнення її з посади судді Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України». Скаргу ОСОБА_1 про скасування рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 направлено для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції.
5.            Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2020 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 9901/155/20 за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення.
6.            Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у задоволені адміністративного позову  ОСОБА_1 відмовлено повністю.
7.            Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року та ухвалити нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ВРП задовольнити. Свої вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
8.            Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 30 вересня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року, а ухвалою від 09 листопада 2020 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні.
9.            06 жовтня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли доповнення ОСОБА_1 до апеляційної скарги.
10.         26 жовтня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року - без змін.
11.         05 лютого 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
12.         Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 05 лютого 2021 року зазначену заяву ВРП задовольнила.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
13.         Указом Президента України від 16 травня 2001 року № 311/2001 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Вільнянського районного суду Запорізької області строком на п`ять років, а Постановою Верховної Ради України від 05 жовтня 2006 року № 210-V обрана на посаду судді цього суду безстроково.
14.         Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19 суддю Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.
15.         Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що під час розгляду цивільної справи № 314/4086/17 суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 допустила: умисне істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і призвело до порушення правил щодо юрисдикції та складу суду; незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, чим вчинила дисциплінарні проступки, передбачені підпунктами «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII); а під час розгляду цивільної справи № 314/4487/16-ц - умисне істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, чим вчинила дисциплінарні проступки, передбачені підпунктами «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Друга Дисциплінарна палата ВРП також зазначила, що поведінка судді ОСОБА_1 під час розгляду обох наведених цивільних справ містить склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, та вказує на вчинення нею істотного дисциплінарного проступку в розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.
16.         Рішенням ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20 рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19 залишено без змін. 
17.         Постановою від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20 Велика Палата Верховного Суду скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19, залишила без задоволення, а рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20 - без змін.
18.         10 січня 2020 року Другою Дисциплінарною палатою ВРП надіслано подання до ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19.
19.         Рішенням від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 ВРП вирішила звільнити ОСОБА_1 з посади судді Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
20.         Вважаючи рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 протиправним, позивачка звернулася до суду.
Оцінка суду першої інстанції
21.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 зводиться до незгоди з дисциплінарним провадженням щодо неї, водночас Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 травня 2020 року № 11-51сап20 вже надано оцінку належній мотивації рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року та рішення ВРП від 09 січня 2020 року.
22.         Суд першої інстанції врахував, що відповідно до положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) встановлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові, що набрала законної сили, обставини не підлягають доказуванню у справі, що ним вирішується. Отже, аргументи позивачки щодо протиправності здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження стосуються обставин, які були предметом доказування у справі за скаргою на рішення дисциплінарного органу, що вирішувалася Великою Палатою Верховного Суду, та за результатом розгляду якої ухвалене судове рішення, що набрало законної сили та є обов`язковим.
23.         Перевіряючи законність оскаржуваного рішення ВРП від 13 лютого 2020 року, суд першої інстанції зауважив, що повноваження відповідача щодо ухвалення рішення про звільнення судді з посади є дискреційними та виключною його компетенцією як уповноваженого органу, постійно діючого у системі судоустрою. При цьому рішення приймається за внутрішнім переконанням кожного члена ВРП. 
24.         Суд першої інстанції дійшов висновку, що  зміст оскаржуваного рішення ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України містить посилання на визначені законом підстави для звільнення судді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України) та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків - рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке залишено без змін рішенням ВРП від 09 січня 2020 року, що, у свою чергу, залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 травня 2020 року.
25.         Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду встановив дотримання ВРП регламентованої процедури розгляду подання Другої Дисциплінарної палати ВРП щодо звільнення позивачки з посади судді, прийняття спірного рішення повноважним складом ВРП та підписання всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні. Відтак судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для скасування рішення, передбачених частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
26.         В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції не був взятий до уваги факт ненадіслання на її адресу постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20, що порушує її права на оскарження цієї постанови. 
27.         На переконання скаржниці, судом першої інстанції не враховано обмеженість можливості прокурором представляти інтереси держави, не з`ясовано, у чиїх інтересах та з якою метою прокурор подав скаргу до ВРП і яким чином це стосується інтересів держави або суспільних інтересів.
28.         Скаржниця зауважує, що ВРП не надала відповідної оцінки тому факту, що з дня постановлення рішення у справі № 314/4487/16-ц пройшов трирічний строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а також не враховано, що у справі № 314/4086/17 виключна підсудність нею не порушувалась.
29.         Окрім цього, скаржниця наголошує, що суд першої інстанції не навів мотивів відхилення її аргументів щодо порушення ВРП принципів рівності та змагальності. Також, на переконання скаржниці, судом першої інстанції не було взято до уваги її посилання на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Олександр Волков проти України». ОСОБА_1 зауважує, що дисциплінарна скарга прокуратури Запорізької області, є, по суті, скаргою про незгоду з остаточними рішеннями у справах, що, своєю чергою, суперечить рішенню Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 11 березня 2020 року № 4-р/2020. Скаржниця зауважує, що ВРП надала оцінку двом судовим рішенням і вказала, що рішення у справі № 314/4086/17 є незаконним, що також суперечить позиції КСУ, викладеній у рішенні від 11 березня 2020 року № 4-р/2020.
30.         Скаржниця не погоджується з урахуванням судом першої інстанції на підставі статті 78 КАС України обставин, встановлених у справі № 11-51сап20, та одночасним неприйняттям її доводів, що ґрунтуються на висновках, викладених у рішенні КСУ № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року. 
31.          ОСОБА_1 вважає недоречним посилання суду першої інстанції на те, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20 вже надано оцінку вмотивованості рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року. 
32.         В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права через незазначення в ухвалі від 23 червня 2020 року про наявність технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Окрім цього вказує, що клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції нею не отримувалося, як і ухвала суду першої інстанції про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. На переконання скаржниці невчасне повідомлення про розгляд справи в порядку відеоконференції призвело до порушення порядку належного повідомлення про місце судового засідання.
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги 
33.         У відзиві на апеляційну скаргу ВРП не погоджується з вимогами скаржниці, вважає їх необґрунтованими та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відповідач зауважує, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про засідання ВРП, на якому було прийняте оскаржуване рішення. Рішення ВРП містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді ОСОБА_1 та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, зокрема, воно вмотивоване наявністю рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19, рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20, а також тим, що дисциплінарне провадження щодо судді ОСОБА_1 здійснено згідно з передбаченою чинним законодавством України процедурою та у межах визначених законом повноважень.
34.         Доводи скаржниці про оцінку ВРП судових рішень відповідач спростовує висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20, у якій зазначено, що ВРП не перебирала невластиві їй повноваження оцінювати законність і обґрунтованість судових рішень.
35.          Окрім цього, відповідач звертає увагу на те, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. Натомість, на переконання ВРП, позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 зводяться фактично до незгоди із дисциплінарним провадженням щодо судді.
36.         Щодо доводів скаржниці про ненадхоження на її адресу постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20 відповідач звертає увагу на можливість ознайомлення з цим рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Водночас відповідач з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29 листопада 2018 року у справі № 9901/27/17, зазначає, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення про звільнення судді, не можуть оцінюватися обставини дисциплінарної справи щодо судді.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права
37.         Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави та порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.
38.         За правилами статті 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
39.         Одним з видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, який застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 6 частини першої та пункт 1 частини восьмої статті 109 зазначеного Закону).
40.          У силу імперативних положень частини першої статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
41.          Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
42.          Згідно із частиною другою статті 115 Закону № 1402-VIII факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
43.         За правилами частин першої і третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної, зокрема, пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП розглядає на своєму засіданні на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
44.         Положеннями частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
45.         Згідно з пунктом 5.1 глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент) формою роботи ВРП є засідання у пленарному складі.
46.          Відповідно до пункту 9.2 глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у її засіданні у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом № 1798-VIII.
47.         За змістом частини першої статті 5 і частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість.
48.         Згідно із частиною другою статті 57 цього ж Закону рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядається
49.         Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі та пояснення представника відповідача, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
50.         Доводи скаржниці про неврахування судом першої інстанції факту ненадіслання на її адресу постанови Великої Палати Верховного Суд від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20 є недоречними. Вручення судового рішення, можливість чи неможливість його оскарження є обставинами, обмеженими конкретною судовою справою (у цьому випадку - справою № 11-51сап20), а тому не можуть стати предметом чи підставою доводів скаржниці в межах іншої судової справи (зокрема справи № 9901/155/20). 
51.         Відповідно до змісту оскаржуваного рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20 воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про реалізацію подання її Другої Дисциплінарної палати про звільнення судді.
52.         Як слідує з матеріалів справи, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19 про притягнення судді Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, залишене без змін рішенням ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20.
53.         Слід зауважити, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами № 1402-VIII та № 1798-VIII передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Нормами зазначених законів не передбачено повноважень ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішення питання про звільнення судді з посади. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 17 січня 2019 року у справі № 9901/476/18, від 28 березня 2019 року у справі № 9901/579/18, від 31 січня 2019 року у справі № 9901/411/18.
54.         Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскаржуване рішення ВРП є вмотивованим та містить конкретну підставу звільнення ОСОБА_1 , визначену законом. 
55.         Доводи скаржниці про обмеженість можливості звернення прокурора із дисциплінарною скаргою, яка, на її думку, за змістом є скаргою про незгоду із судовими рішеннями, оцінку ВРП судових рішень, а також неврахування відповідачем того, що у справі № 314/4487/16-ц ОСОБА_1 не порушувала виключну підсудність, - фактично зводяться до її незгоди з рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 09 вересня 2019 року № 2357/2дп/15-19 про притягнення її дисциплінарної відповідальності, залишеним без змін рішенням ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20.
56.         Окрім цього покликання ОСОБА_1 на неврахування ВРП факту спливу трьох річного строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності з дня постановлення рішення у справі № 314/4487/16-ц також пов`язані з обставинами дисциплінарного провадження щодо судді.
57.         Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що дисциплінарне провадження щодо судді та рішення, прийняте за його наслідками в цій справі судом не перевіряється, оскільки не є предметом оскарження, а тому вказані вище доводи скаржниці Великою Палатою Верховного Суду вважаються неприйнятними.
58.         Водночас рішення ВРП від 09 січня 2020 року № 4/0/15-20 було предметом судового контролю, за наслідками якого Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову від 07 травня 2020 року у справі № 11-51сап20, якою залишила без змін рішення ВРП. У цій постанові, серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що ВРП навела аргументи на підтримання правильності висновків Дисциплінарної палати про дотримання строків накладення дисциплінарного стягнення на скаржницю, а також ВРП не взято невластиві їй повноваження оцінювати законність і обґрунтованість судових рішень.
59.         Посилання скаржниці на рішення КСУ від 11 березня 2020 року № 4-р/2020 та рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» також стосуються її незгоди з висновками дисциплінарного органу, що не є предметом судового розгляду в межах цієї справи. Відповідно їх неврахування судом першої інстанції не суперечить практиці ЄСПЛ, адже обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, навіть якщо він не є важливим, конкретним та доречним. 
60.         В межах цієї справи суд обмежений, зокрема, дією принципу res judicata у перегляді тих обставин, які встановлені в іншій справі та оцінка яких відбулась у відповідному рішенні вищої судової інстанції, а саме у справі № 11-51сап20.
61.         Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання ВРП регламентованої процедури розгляду подання Другої Дисциплінарної палати ВРП щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді, прийняття спірного рішення повноважним складом ВРП та підписання всіма її членами, які брали участь у його ухваленні. А тому з урахуванням встановлення в оскаржуваному рішенні посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, відсутні передбачені частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII підстави для скасування рішення ВРП від 13 лютого 2020 року № 444/0/15-20.
62.         Щодо аргументів скаржниці про незазначення судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі від 23 червня 2020 року про технічну можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань. 
63.         З матеріалів справи слідує, що відповідач звертався до суду із заявами (від 08 липня 2020 року та від 03 вересня 2020 року) про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Такі заяви направлялися відповідачем на електронну адресу, зазначену ОСОБА_1 у її скарзі. Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 липня 2020 року та від 08 вересня 2020 року, відповідно, вказані заяви відповідача задоволено. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 09 липня 2020 року) із відміткою про отримання ОСОБА_1 . Отже, скаржниця володіла інформацією про можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а відсутність відповідного роз`яснення в ухвалі про відкриття провадження у справі не може вважатися єдиною і достатньою підставою для скасування судового рішення відповідно до статті 317 КАС України.
64.         Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
65.         Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
66.          Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
67.          Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
68.          Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
69.          Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                                    В. С. Князєв
Суддя-доповідач                                                                                        Т. О. Анцупова
Судді:                                    В. В. Британчук                                           Л. М. Лобойко
Ю. Л. Власов                                                К. М. Пільков
І. В. Григор`єва                                            О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців                                                   Л. І. Рогач
Д. А. Гудима                                                О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна                                              В. М. Сімоненко
О. С. Золотніков                                         І. В. Ткач
Л. Й. Катеринчук                                        С. П. Штелик
                                                Г. Р. Крет