ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року 
м. Київ
Справа №  904/1210/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Дроботової Т.Б., Чумака Ю.Я.
у письмовому провадженні розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020 (судді: Верхогляд Т.А. (головуючий), Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
про стягнення 124 155 033,81 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог і судових рішень
1.1. 26.03.2018 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", Відповідач) про стягнення 60 493 442,45 грн - пені, 13 939 822,28 грн - 3% річних та 49 721 769,08 грн - інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 26.05.2017 по 27.02.2018.
Позов мотивовано порушенням Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н в частині своєчасності оплати отриманого газу.
1.2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі 904/1210/18, відмовлено у задоволенні позову.
Рішення судів мотивовані з посиланням, зокрема, на норми Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329-VIII (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ (далі - Постанова №792), постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок №20), постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок №256), постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2516, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки (далі - Алгоритм), тим, що державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває Відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки Позивача за визначеними нормативами
Зважаючи на це, суди дійшли висновку про те, що у Відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з Позивачем за поставлений природний газ, що виключає можливість застосування до Відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат; несвоєчасна та неповна оплата послуг за Договором безпосередньо залежить від рівня оплати природного газу фізичними особами - споживачами; незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови; Закон, Постанова № 792, Алгоритм та Договір не передбачають можливості перерахування на рахунок із спеціальним режимом використання коштів постачальником зі свого поточного рахунку на погашення заборгованості та повернення цих коштів назад за рахунок подальших оплат побутових споживачів, що надходять на рахунок із спеціальним режимом використання, тому розрахунки, які здійснювались на виконання Договору, не могли здійснюватись безпосередньо за рахунок коштів з поточного рахунку Відповідача, тому відповідні доводи Позивача є безпідставними.
1.3. Верховний Суд, при перегляді зазначених рішень у касаційному порядку, здійснивши аналіз положень Порядку відкриття (закриття) рахунків та Порядку проведення розрахунків, затверджених Постановою №792, у сукупності з приписами частини шостої статті 11 Закону, дійшов висновку, що хоча Постановою №792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови №792 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.
1.4. Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі №904/1210/18 скасовано постанову суду апеляційної інстанції, а справу направлено до цієї ж інстанції на новий розгляд.
1.5. Під час нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі №904/1210/18 до набрання законної сили судовим рішення в іншій господарській справі №910/9617/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
1.6. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №904/1210/18 до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі №910/9617/20.
Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність можливості самостійно встановити обставини щодо коригування розрахунків за спірним договором, оскільки вони підлягають встановленню в іншій справі.
Також суд вказав на те, що у разі задоволення позову у справі №910/9617/20 буде зобов`язано НАК "Нафтогаз України" здійснити відповідні коригування у розрахунках з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за договором №17-204-H від 12.04.2017, що безпосередньо вплине на підстави та розмір заявлених позовних вимог у справі №904/1210/18.
2. Короткий зміст касаційної скарги 
2.1. Не погоджуючись із висновками апеляційного господарського суду, НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №904/1210/18.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу у справі постановленою із порушенням норм процесуального права та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.03.2020 у справі №925/1247/19, від 25.03.2020 у справі №908/2287/17, від 29.04.2020 у справі №903/611/19, від 10.02.2020 у справі №922/2462/18 та від 24.01.2020 у справі №927/548/19.
Так, скаржник стверджує, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №910/9617/20, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті цієї справи.
2.2. У відзиві на касаційну скаргу Відповідач не погоджується із доводами скаржника, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
3.1. Переглянувши оскаржену у справі ухвалу суду апеляційної інстанції, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
3.2. Підставою звернення з касаційною скаргою стала незгода скаржника із зупиненням провадження в цій справі до вирішення спору в іншій справі №910/9617/20.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі. 
3.3. За змістом пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
3.4. У разі застосування наведеної правової норми за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при  постановленні ухвали. 
3.5. Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. 
3.6. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
3.7. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
3.8. Зупиняючи провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначив, що у цій справі предметом спору є вимоги НАК "Нафтогаз України" про стягнення з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" штрафних санкцій, нарахованих внаслідок порушення Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н за період з 26.05.2017 по 27.02.2018 в частині своєчасної оплати отриманого газу.
3.9. Разом з цим, у межах справи №910/9617/20 розглядаються вимоги ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до НАК "Нафтогаз України" про:
- зобов`язання НАК "Нафтогаз України" виконати вимоги абз. 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 "Питання споживання природного газу";
- визнання протиправними дій НАК "Нафтогаз України" з повернення ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" коригуючих актів;
- зобов`язання НАК "Нафтогаз України" визнати переплату ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" на користь НАК "Нафтогаз України" у сумі                  1 756 256 489,16 грн за договорами купівлі-продажу газу від 30.06.2015 №15-709-Н, від 30.12.2015 №16-106-Н, від 28.10.2016 №16-405-Н, від 12.04.2017 №17-204-Н, від 29.09.2017 №17-404-Н та від 05.11.2018 №18-504-Н та оформити первинні документи на підтвердження її визнання;
- стягнення з НАК "Нафтогаз України" на користь ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" суми безпідставно збережених коштів у розмірі 1 756 256 489,16 грн, 3% річних у розмірі 28 080 179,89 грн та інфляційних втрат у розмірі                            5 689 716,58 грн.
3.10. Таким чином, як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, за результатом розгляду вказаної справи будуть встановлюватись обставини щодо дійсності зобов`язання НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", зокрема, за спірним договором, що, у свою чергу, може вплинути, як на суму заборгованості, так і період її нарахування, які є вихідними даними для розрахунку штрафних та фінансових санкції, що заявлені до стягнення у справі №904/1210/18.
3.11. В такий спосіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі за приписами пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
Побідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №904/6636/17 та від 03.11.2020 у справі №908/2356/19 за схожих обставин.
3.12. Доводи скаржника про порушення розумних строків розгляду справи внаслідок прийняття оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду розцінюються Верховним Судом критично з огляду на викладене вище.
3.13. Щодо доводів скаржника про наявність у матеріалах справи №904/1210/18 всіх доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі, то, за змістом імперативних приписів частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не вправі розглядати й вирішувати питання, пов`язані з доказами і доказуванням у справі, а також встановленням та оцінкою обставин справи.
3.14. Крім того, з висновків у справах №925/1247/19, №908/2287/17, №903/611/19, №922/2462/18 та №927/548/19, на які посилається скаржник, щодо застосування положень статті 227 Господарського процесуального кодексу України не можна виокремити умови її застосування окремо від специфічних обставин у зазначених справах і застосувати у даній справі. При цьому, Верховний Суд у цих справах не надавав висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зупинення провадження так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було б вважати правильним.
4. Висновки Верховного Суду
4.1. Відповідно до частини третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
4.2. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.4. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.5. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
4.6. З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №904/1210/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	В. А. Зуєв	
  Судді  	 	  Т. Б. Дроботова	
 	  	  Ю. Я. Чумак