УХВАЛА

05 березня 2021 року 
Київ
справа №360/2858/20
адміністративне провадження №К/9901/6197/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича на постанову Першого апеляційного адміністративного суду  від 9 грудня 2020 року у справі №360/2858/20 за адміністративним позовом   Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне    товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича,    в якому просило: 

- визнати протиправною та скасувати постанову від 16 липня 2020 року ВП №62597739 про стягнення з боржника основної винагороди.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду  від 9 грудня 2020 року рішення    Луганського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову:

- визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича ВП №62597739 від 16 липня 2020 року про стягнення з Приватного акціонерного    товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» основної винагороди у розмірі: 4404641,91 грн.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков Ігор Миколайович звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 22 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову Першого апеляційного адміністративного суду  від 9 грудня 2020 року у справі №360/2858/20  скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.

Згідно  статті 329 КАС України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.

Постанова Першого апеляційного адміністративного суду  була прийнята 9 грудня 2020 року, у цей же день був складений повний текст судового рішення. Однак, скаржник подав касаційну скаргу 22 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Як на підставу для поновлення строку, вказує на те, що він отримав повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції  17 грудня 2020 року, в підтвердження чого надає копію конверту суду апеляційної інстанції із штрих-кодовим ідентифікатором та роздруківку трекінгу Укрпошти. 

Водночас скаржник просить врахувати прийняту Кабінетом Міністрів України постанову від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co V-2», якою було установлено з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин тим самим, продовживши дію карантину, встановленого відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co V-2» та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби  COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co V-2».

З огляду на зазначене Верховний Суд вважає за потрібне зазначити наступне.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким, серед іншого, внесені зміни до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, та яким, зокрема, встановлено наступне: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відтак, відповідно до вищезазначених змін, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №540-IX від 30 березня 2020 року закінчилися 6 серпня 2020 року. 

Щодо посилання скаржника на пункт 3 Прикінцевих положень КАС України, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими,  що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Проте, клопотання скаржника не містить належного обґрунтування того, що скаржник пропустив, встановлений законом строк на касаційне оскарження, через обмеження, які були впроваджені у зв`язку з карантином. 

Суд відхиляє посилання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, як підставу поважності пропуску строку касаційного оскарження, на вимушене переведення працівників через впровадження карантинних обмежень на віддалену роботу за місцем проживання, що в свою чергу вплинуло на збільшення строків ведення діловодства,  оскільки така підстава не є  достатньою у розумінні  пункту 3 Прикінцевих положень КАС України та не вказує на об`єктивні причини відсутності можливості у скаржника звернутись до Суду в межах встановлених статтею 329 КАС України строків.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

За таких обставин, Верховний Суд вважає неповажними наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження та пропонує надати приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Щербакову Ігорю Миколайовичу клопотання про поновлення строку звернення до суду, де зазначити інші поважні підстави пропуску строку з наданням відповідних доказів на їх підтвердження.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Крім того, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків, вказати підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Крім того, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що судовий збір сплачено у меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про судовий збір».

Так, згідно з частиною четвертою статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру суб`єктом владних повноважень, юридичною особою встановлена на рівні 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, позов у цій справі заявлено у 2020 році юридичною особою  щодо однієї майнової вимоги на суму: 4404641,91 грн.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив: 2102 грн.

Відтак, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков Ігор Миколайович мав сплатити судовий збір за одну позовну вимогу майнового характеру - 42 040 грн (21020*200%).

Як вбачається з наявного у матеріалах касаційної скарги платіжного доручення №49 від 25 січня 2021 року, скаржник сплатив судовий збір у розмірі: 4204,00 грн. 

З огляду на зазначене, відповідачу необхідно доплатити судовий збір у розмірі: 37 836  грн (42 040-4204). 

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ЄДРПОУ: 37993783;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього кодексу.

Отже, касаційна скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження і не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання: 1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності; 2) документа про сплату недоплаченої суми судового збору.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим Ігорем Миколайовичем на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду  від 9 грудня 2020 року у справі №360/2858/20.

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича на постанову Першого апеляційного адміністративного суду  від 9 грудня 2020 року у справі №360/2858/20 за адміністративним позовом   Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду