ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р.	Справа № 480/8713/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, по справі № 480/8713/20
за позовом    Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів  
до   Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)      третя особа         Головне управління Державної податкової служби у Сумській області 
про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2020 ВП № 63625085 та постанову від 16.11.2020 ВП № 63625085 про стягнення виконавчого збору, винесені державним виконавцем Шосткинський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шакотько Ю.Ю., заборонити Шосткинському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вчиняти дії по арешту коштів на банківських рахунках позивача та подавати платіжні вимоги на списання цих коштів з банківських рахунків позивача всупереч положенням п. 3 розділу III Закону України від 02.10.2019 р. № 145-ІХ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації» на виконання Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2020 № Ю-6406-10-у з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 925577,69 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, зазначив, що судом першої інстанції не надано оцінки тлумаченню сторонами по справі положень п. 3 розд. ІІІ Закону України “Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"”. 
Апелянт звертав увагу, що у тексті наведеної норми метою застосування саме єднального сполучника «і» є об`єднання словосполучення «грошових коштів» та «товарів» із одночасним віднесенням до підрядної частини складнопідрядного речення «що були передані в заставу за кредитними договорами».
За наслідками такого аналізу позивач дійшов висновку про наявність винятку із заборони, встановленої  п. 3 розд. ІІІ Закону України “Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"”, що стосується стягнення і грошових коштів, і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
До судового засідання, призначеного в режимі відеоконференції із Шосткинським міськрайонним судом Сумської області представники сторін прибули, до участі у судовому засіданні допущені не були з огляду на відсутність підтверджених повноважень на представництво сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Як встановлено судовим розглядом, державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 16.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63625085 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ю-6406-10 у, виданою 07.10.2020 Головним управлінням ДПС у Сумській області про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальну суму 925577,69 грн.
Постановою державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 16.11.2020 ВП № 63625085 з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 % суми, що підлягала стягненню.
04.12.2020 у зв`язку з повною сплатою боргу старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову від 04.12.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63625085.
Позивач, не погоджуючись із постановами про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, у спірних правовідносинах виконавче провадження відкрите з приводу виконання вимоги Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу № ю-6406-10 у від 07.10.2020 про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальну суму 925577,69 грн.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Відповідно до абз. 12 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Частиною 5 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.    
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Частиною 4 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Судовим розглядом встановлено, що після надходження вимоги Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу № ю-6406-10 у від 07.10.2020 відповідачем відповідними постановами від 16.11.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного документа та стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягала стягненню.
За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо дотримання державним виконавцем порядку вчинення дій, спрямованих на виконання рішення, що визначений положеннями Закону України “Про виконавче провадження”.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення відповідачем заборони, встановленої п. 3 розд. ІІІ Закону України “Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"”, колегія суддів зазначає наступне.
20.10.2019 набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".
Пунктом 3 розд. ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Додатком 2 до зазначеного Закону визначений Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.
Так, відповідно до позиції 14015318 Додатку 2 Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.   
При цьому, винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що зі складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна, зокрема, стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 по справі № 910/12809/19.
Незгода апелянта із такою позицією суду обумовлена помилковим тлумаченням положення п. 3 розд. ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-ІХ та обґрунтована виключно аналізом тексту зазначеної норми, за результатами якого позивач дійшов висновку про наявність винятку із заборони, встановленої  п. 3 розд. ІІІ Закону України “Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"”, що стосується стягнення і грошових коштів, і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Однак, такі твердження є помилковими, про що зазначено вище.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв у відповідності із Законом України “Про виконавче провадження”, з огляду на що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до невірного розуміння положень законодавства. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі № 480/8713/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко	
Судді	   	І.С. Чалий    Г.Є. Бершов