ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/187/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/2583/15-ц Категорія: 304090000 	Льон О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       18 лютого 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2020 року (повний текст складено 20 листопада 2020 року) у справі за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до кредитного договору від 10.10.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Укрсоцбанк», надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 27620,00 дол. США зі сплатою 15% річних та комісій в розмірі та порядку погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця та кінцевим строком погашення суми заборгованості не пізніше 08.10.2033. 
Відповідно до п.п. 1.1 Договору кредиту відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 27 620,00 дол. США. 
Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, в результаті чого станом на 25.11.2015 загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 28139,70 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2015 еквівалентно 675074,28 грн., і складається:
з заборгованості за кредитом – 21451,31 доларів США (513742,59 грн.), 
з заборгованості по відсотках – 5038,85 доларів США (120676,64 грн.), 
з пені за несвоєчасне повернення кредиту – 565,64 доларів США (13546,76 грн.), 
з пені за несвоєчасне повернення відсотків – 1083,90 доларів США (25958,48 грн.), 
з заборгованості за комісіями - 1149,81 грн. 
У зв`язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 675074,28 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 910/06-034-543 від 10.10.2008 в розмірі 635569,04 грн., що складається з заборгованості за кредитом – 513742,59 грн., заборгованість по відсотках – 120676,64 грн., сума заборгованості за комісіями - 1149,81 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судові витрати, понесені за розміщення оголошення в засобах масової інформації у сумі 169,47 грн. та судовий збір у сумі 9533,73 грн., понесені останнім при поданні позову до суду, а всього 9703,20 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги в цілому є підтвердженими, окрім вимоги про стягнення пені. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків, суд виходив з того, що їх розрахунок виконаний в іноземній валюті та конвертований у національну валюту (гривню) вже станом на 25.11.2015, а не на кожен день прострочення.
На вказане рішення АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, вважаючи рішення в частині відмови у стягненні пені незаконним, прийнятим за невірним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Скаржник не погоджується з відмовою у позові в частині стягнення пені, з висновком суду першої інстанції про те, що розмір пені має бути нарахований в національній валюті України відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважаючи рішення в оскаржуваній частині незаконним, позивач просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від відповідача, в якому останній не погоджується з доводами скарги, вважає її надуманою та необґрунтованою. Вказано, що рішення ґрунтується на висновку проведеної в межах розгляду справи судом комісійної судово-економічної експертизи, яка, зокрема, підтвердила неправомірність нарахування пені. З висновками експертизи банк погодився, не клопотав про проведення нової експертизи.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення вимог про стягнення пені, тому колегія суддів переглядає рішення тільки в цій частині. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до заяви на отримання споживчого кредиту від 01.10.2008 відповідач ОСОБА_1 звернувся до Канівського відділення Черкаської філії АКБ «Укрсоцбанк» з проханням надати споживчий кредит на придбання житла: квартири  в АДРЕСА_1   сумі 28000,00 дол. США (а.с.10 т.1).
В подальшому між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.10,11 т.1) та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №910/06-034-543 від 10.10.2008, за яким банк надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 27620,00 доларів США, зі сплатою 15,00% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених в Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, з кінцевим строком погашення заборгованості до 08.10.2033 (а.с.4-8 т.1).
З заяви на видачу готівки №*63693/авт від 10.10.2008 вбачається, що ОСОБА_1 видано кредит на придбання нерухомості згідно з договором кредиту №910/06-034-543 від 10.10.2008, а саме: у розмірі 27620,00 доларів США, що еквівалентно 136086,50 грн. (а.с.11 т.1).
В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено порушення відповідачем обов`язку з належного виконання кредитних зобов`язань перед банком, що не оскаржується відповідачем.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Предметом апеляційного перегляду є встановлення підстав для стягнення з позичальника пені в розмірі та порядку, заявлених позивачем.
Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.14 кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 1.1.1, 2.4, 2.9 договору та комісії в розмірах та в порядку, визначених договором; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1., 2.4. договору; протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених пунктами 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення строків сплати процентів, визначених пунктами 2.4., 2.9. цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1., 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
За змістом пункту 3.2.3 договору кредиту кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту (траншів кредиту), нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором.
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали питання дострокового повернення грошових коштів та зміни строку виконання основного зобов`язання, і визначили умови такої зміни.
Сторонами кредитного договору погоджено кінцевий термін повернення основної заборгованості, а саме - 08.10.2033.
Згідно з розрахунком заборгованості від 25.11.2015 (т. 1 а.с. 12-14) вбачається, що загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 становить 28139,70 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (станом на 25.11.2015 – 23,9492 грн./1 дол. США) 675 074,28 грн., з яких пеня визначена за період з 25.11.2014 до 24.11.2015 в такому розмірі:
- пеня за несвоєчасне повернення кредиту –  565,64 доларів США (13546,76 грн.),
- пеня за несвоєчасне повернення відсотків – 1083,90 доларів США (25958,48 грн.).
В матеріалах справи міститься вимога кредитора про дострокове погашення усієї суми заборгованості в розмірі 24917,07 дол. США станом на 02.06.2015 без урахування пені та штрафів (т.1 а.с.17).
Згідно з п. 7.2 Договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом за зазначеними адресами сторін, або вручені особисто під розписку про отримання. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися: у випадку надіслання рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом – дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача, а у випадку вручення позичальнику особисто під розписку про отримання  - дата їх особистого вручення.
Вимога про дострокове погашення направлена 02.06.2015, проте не вручена адресату у зв`язку з закінченням терміну зберігання, але відповідно до п. 7.2 договору вважається направленим належним чином.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, 02.06.2015 кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання з 08.10.2033 на 02.07.2015 (02.06.2015 + 30 календарних днів відповідно до п. 3.3.14 договору кредиту).
Таким чином, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право нараховувати неустойку після 02.07.2015 у кредитора припинилось. Вимоги про стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено.
З огляду на викладене, наведені в розрахунку суми пені підлягають до стягнення за період з 25.11.2014 до 02.07.2015.
Стосовно валюти нарахування та стягнення пені, то колегія суддів виходить із такого.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 і підстав для відступлення від цього висновку немає.
При цьому колегія судді враховує також правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17, згідно з якою оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.
Вказану правову позицію неодноразово застосовував Верховний Суд, зокрема у постановах від 09.12.2020 (справа №199/4020/16-ц), від 23.01.2020 (справа №2-4679/11), від 06.11.2019 (справа №333/3118/15-ц).
За змістом кредитного договору пеня встановлена в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.
Облікова ставка визначається НБУ в процентах річних.
Отже, сторони договору визначили пеню в процентах річних у розмірі, який встановлюється на певні періоди НБУ щодо облікової ставки, і такий розмір пені є змінюваним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (пункт 47).
Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України наведеному в постанові від 15 травня 2017 року в справі № 6-211цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).  
Таким чином, колегія суддів вважає правильним нарахування банком пені, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що здійснене у валюті кредитування.
Однак вважає за необхідне стягнути пеню в межах періоду з 25.11.2014 (згідно з вимогами позову) до 02.07.2015 (сплив строку кредитування) у валюті кредитування та обрахувати її в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ, який діяв на момент пред`явлення позовної вимоги, тобто станом на 25.11.2015 за курсом 23,9492 грн./дол. США.
Отже, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 885,20 дол. США (еквівалент 21199,83 грн.) та складається: 
- з пені за несвоєчасне повернення кредиту –  266,08 доларів США (6372,40 грн.),
- з пені за несвоєчасне повернення відсотків – 619,12 доларів США (14827,43 грн.).
Судом апеляційної інстанції враховано, що у справі проведена комісійна судово-економічна експертиза №27857/18-72/13415/19-72 від 26.04.2019 (а.с.98-110 т.4). Зокрема, серед висновків експертизи містяться заключення експертів щодо нарахування банком пені та комісії.
Так за висновками вказаної експертизи оформлення операцій банку по нарахуванню пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань документально підтвердити не вбачається можливим, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні банківські виписки щодо нарахування та сплати пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань. Документально підтвердити чи спростувати виконаний банком розрахунок комісії за Договором кредиту не видається можливим, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні банківські виписки по рахункам, на яких обліковуються комісії.
Крім того, відповідно до висновку експертизи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту №910/06-034-543 від 10.10.2008 в сумі 1649,54 дол. США, є необґрунтованим, оскільки виконаний банком в іноземній валюті та конвертований у національну валюту (гривню), виходячи з курсу НБУ станом на дату формування розрахунку, тобто станом на 25.11.2015, а не на кожен день прострочення.
Відповідно до вимог статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта має бути мотивоване в судовому рішенні.
З огляду на мотивувальну частину цієї постанови колегія суддів не погоджується з вказаним вище висновком експертів у зв`язку з тим, що чинним національним законодавством не заборонено нарахування пені у валюті кредитування, тобто у доларах США, як у даному випадку.
За таких обставин, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм закону щодо нарахування пені у валюті основного зобов`язання з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позов заявлено на суму 675 074,28 грн., фактично задоволено на суму 635569,04 грн. (судом першої інстанції) та 21199,83 грн. (судом апеляційної інстанції), а всього на суму 656768,87 грн. (97,29%). 
В суді першої інстанції сплачено 10126,11 грн. судового збору за звернення з позовом та 180 грн. за публікацію оголошення в газету про виклик відповідача.
Отже, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в суді першої інстанції, в розмірі 9851,69 грн. та 175,12 грн.
В суді апеляційної інстанції сплачено 3153 грн. судового збору за звернення з апеляційною скаргою.
Апелянт просив стягнути пеню на загальну суму 39505,24 грн. (13546,76 грн. + 25958,48 грн.), тоді як судом задоволено стягнути пеню на суму 21199,83 грн., тобто апеляційна скарга задоволена на 53,66%.
Отже, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1691,90 грн. (53,66% від 3153 грн.)
За часткове задоволення апеляційної скарги з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, понесені позивачем, в розмірі 9851,69 грн. + 175,12 грн. + 1691,90 грн. = 11718,71 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни задовольнити частково.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2020 року змінити, скасувавши його в частині відмови у стягненні пені та в частині розподілу судових витрат. 
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за кредитним договором №910/06-034-543 від 10.10.2008 в розмірі 21199,83 грн.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати, понесені позивачем в судах першої та апеляційної інстанцій, в розмірі 11718,71 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року. 

Судді