ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2021 р.           Справа№ 910/16560/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020
у справі №910/16560/20 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПЕТРИЦЬКОГО 21"
про визнання недійсними рішення загальних зборів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16560/20 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Суд першої інстанції, керуючись приписами ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки у визначений судом строк позивач не виконав вимоги ухвали від 17.11.2020, а саме: не надано доказів сплати судового збору в розмірі 4204 грн, докази надсилання учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, позивач, за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/16560/20 та ухвалити судове рішення про продовження розгляду позовної заяви судом першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, через невідповідність висновків суду обставинам справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що господарський суд першої інстанції позбавив позивача законного та належного конституційного права щодо захисту своїх прав та доступу до правосуддя. Скаржник зазначає про те, що звернення з позовною заявою до господарського суду через функціонуючу систему подачі процесуальних документів в електронному вигляді - сервіс "Електронний суд", з використанням електронного цифрового підпису, відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України. До того ж, на думку скаржника, підстави для звільнення останнього від сплати судового збору обґрунтовані та підтверджені належними доказами.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16560/20, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/16560/20 до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16560/20; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16560/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/16560/20; постановлено здійснювати апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення без участі учасників справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Відповідно до пп. 1, 3 частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Петрицького 21" (далі - ОСББ "Петрицького 21") про: 
- визнання неприйнятним застосування положення п. 7 Розділу ІІІ Статуту ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21" в частині: « 7. Кожний співвласник під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири співвласника у загальній площі всіх квартир, розташованих у будинку» при обранні Відповідачем ПОРЯДКУ визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на Загальних Зборах ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21";
- зобов`язати відповідача вилучити положення п. 7 Розділу ІІІ Статуту ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21" в частині: « 7. Кожний співвласник під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири співвласника у загальній площі всіх квартир, розташованих у будинку» при обранні порядку визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на Загальних Зборах ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21".
Водночас, позивач просив суд звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на незадовільний майновий стан.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020 у справі №910/16560/20 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено п`ятиденний строк з дня одержання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд звернув увагу позивача, що ним не було зазначено у позовній заяві інформації щодо наявності або відсутності у  відповідача номерів засобів зв`язку.
При цьому, господарський суд визнав необґрунтованим посилання позивача в позовній заяві на відправлення копії позовної заяви на електронну адресу відповідача, зазначивши, що належними доказами відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви та усіх доданих до неї документів є оригінали опису вкладення в поштовий конверт, засвідчений календарним штемпелем відділу поштового зв`язку, та розрахункового документу (фіскального чеку, накладної тощо).
Також місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, а тому відмовив у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.
10.11.2020 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Розглянувши заяву позивача про усунення недоліків, господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а відтак позовну заяву і додані до неї документи підлягають поверненню позивачу на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви у цій справі, з огляду на наступне.
Вимоги до позовної заяви встановлені статтею 162 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Згідно з ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України Позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.
За приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Аналіз положень статті 174 Господарського процесуального кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що позовна заява приймається до розгляду у випадку виконання скаржником вимог статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, подання позовної заяви в письмовій формі.
Згідно з частинами 5, 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Відповідно до пункту 17.1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.
Разом з цим, абзацом другим пункту 17.15 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).
Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС було опубліковано Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" №229 (6984) 01.12.2018.
У подальшому, у газеті "Голос України" (№42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно з яким (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), повідомлено про відкликання оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 (6984) від 01.12.2018).
Водночас, наказом Державної судової адміністрації України №628 від 22.12.2018 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах" вирішено запровадити тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд" у всіх місцевих та апеляційних судах України, Касаційному адміністративному суді (пілотних судах).
Пунктом 2 цього наказу передбачено, що місцевим та апеляційним судам, Касаційному адміністративному суді у ході тестового режиму експлуатації підсистеми "Електронний суд" слід керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми "Електронний суд" (надалі - Положення).
Згідно з пунктом 2.3 рішення Ради суддів України від 12.04.2018 №16 ряд норм Положення, в тому числі і розділ XI (Підсистема "Електронний суд"), набирають чинності та можуть використовуватись у тестовому режимі виключно для судів, визначених пілотними згідно з відповідним наказом Державної судової адміністрації України.
Пунктами 4, 3 Розділу ІІ Положення передбачено, що авторизація користувача - процедура отримання користувачем прав на здійснення операцій з інформаційними ресурсами, в межах його повноважень та компетенції, за допомогою власного електронного цифрового підпису користувача, який прирівнюється за правовим статусом до його власноручного підпису; автор електронного документа особа (особи), що підписала (підписали) електронний документ власним ЕЦП.
Пунктом 2 Розділу ХІ Положення визначено, що учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.
Таким чином, надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд" за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного цифрового підпису.
Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через Електронний кабінет.
Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у справі №910/1386/20, зазначивши, що звернення позивача до Господарського суду міста Києва, який відповідно до наказу Державної судової адміністрації України №628 від 22.12.2018 віднесено до пілотних судів у яких запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд", з позовною заявою в електронній формі через підсистему "Електронний суд" з використанням електронного цифрового підпису відповідає вимогам частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, щодо подання позовної заяви в письмовій формі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем у позовній заяві, сформованій за допомогою системи "Електронний суд", на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України зазначено: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування відповідача, його місцезнаходження; поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи (відповідача); відома адреса електронної пошти.
Вказаною нормою зазначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін та інших учасників справи, тобто зазначення даної інформації у позовній заяві не є прямою вказівкою щодо її виконання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає передчасним висновок господарського суду з приводу того, що позивачем не зазначено у позовній заяві жодної інформації щодо наявності або відсутності у відповідача номерів засобів зв`язку.
Щодо підтвердження відправки копії позовної заяви відповідачу електронним листом на електронну адресу останнього, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 6 ГПК України, у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (далі - ЄСІТС).
Частиною четвертою статті 6 ГПК України визначено, що ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Пунктом 1 Розділу ХІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми "Електронний суд" визначено, що обмін електронними документами між судом, ОСП (органами системи правосуддя), фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечуються засобами підсистеми електронного суду.
Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими у паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим скріпленням їх власним електронним цифровим підписом учасника справи та подання такого документа через Електронний кабінет.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №910/12245/19 (пункт 7.20. постанови).
Оскільки Господарський суд міста Києва віднесено до пілотних судів, у яких запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд", то відповідно звернення з позовною заявою в електронній формі через згадану підсистему з використанням електронного цифрового підпису відповідає вимогам ГПК України, щодо подання позовної заяви в письмовій формі.
В той же час, як вже зазначалось вище, ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.
Отже, з аналізу відповідної норми процесуального закону вбачається, що відповідно до статті 172 Господарського процесуального кодексу України, надіслання копії позовної заяви з доданими до неї документами    іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов`язком заявника.
Частиною п`ятою статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 2 Розділу ХІ Положення визначено, що учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.
Отже, факт звернення заявника із позовною заявою в електронній формі через використання підсистеми "Електронний суд" є альтернативою подання позовної заяви/скарги (апеляційної/касаційної) у паперовій формі.
Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.12.2019 у справі №910/12245/19. Подібна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 2340/4648/18, від 22.08.2019 у справі №    520/20958/18, від 10.09.2019 у справі № 640/1374/19.
Разом з тим, статтею 6 Господарського процесуального кодексу України, що визначає порядок функціонування у господарських судах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, не встановлено винятків щодо вимог до форми та змісту позовної заяви, які визначені статтею 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 905/1965/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про те, що відповідно до статті 6 Господарського процесуального кодексу України він не зобов`язаний надавати суду паперові копії та докази відправки паперових копій процесуальних документів іншим учасникам справи є необґрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції визнає помилковими викладені як у поданій суду першої інстанції заяві про усунення недоліків, так і в апеляційній скарзі доводи позивача про необхідність застосування аналогії права/закону, а саме, приписів Кодексу адміністративного судочинства України та Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку надсилання копій поданих документів іншим учасникам справи в разі подання документів в електронній формі та вчинення дій з такого надсилання судом.
З цього приводу колегія суддів зазначає про неможливість застосування аналогії права, зокрема, цивільного процесуального та адміністративного процесуального законодавства, на яке посилається позивач, для регулювання господарського процесу як такого, що містить пряму імперативну вимогу законодавця щодо змісту документів, які обов`язково додаються до позовної заяви.
За приписами ст. 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому, суд повинен не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою, однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків та однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.
Невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" (Заява № 65518/01 від 06.09.2005).
Суд зазначає, що неповідомлення учасників судового процесу у справі про звернення з позовною заявою порушує процесуальні права цих учасників, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, що закріплені у частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Господарського процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, ненаправлення позивачем способом, передбаченим чинним господарським процесуальним законодавством, на адресу відповідача копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє відповідача можливості своєчасно ознайомитись з відповідними позовними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.
При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи позивача про направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами електронним листом через електронний кабінет позивача у підсистемі "Електронний суд" на офіційну електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПЕТРИЦЬКОГО 21" має офіційну електронну адресу пошти, яку зазначив саме позивач, оскільки з інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на яку можна посилатись як на достовірну в розумінні закону, не вбачається наявність такої електронної адреси.
Щодо направлення документів відповідачу через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, суд апеляційної інстанції зазначає, що 01.03.2019 у періодичному виданні "Голос України" (№ 42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано повідомлення про відкликання ДСА України оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229) від 01.12.2018) щодо створення та забезпечення функціонування ЄСІТС.
Так, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС, Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 від 01.12.2018).
Визначено, що після публікації цього оголошення зміни, передбачені Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", пов`язані з початком функціонування ЄСІТС, не набувають чинності.
Електронний суд входить до Єдиної підсистеми електронного діловодства судів, органів суддівського самоврядування та забезпечення, яка, в свою чергу, є лише однією з п`яти основних складових підсистем ЄСІТС.
Електронний суд - модуль ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні документи до суду, органів суддівського самоврядування та забезпечення або інших учасників судового процесу, які зареєстрували свої офіційні електронні адреси, а також отримувати від них інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші процесуальні документи. Доступ до сервісів Електронного суду забезпечуються через Електронний кабінет користувачів. 
Офіційна електронна адреса (Електронний кабінет) є модулем Загальної підсистеми ЄСІТС.
Суд апеляційної інстанції відзначає, що наразі специфіка використання підсистеми "Електронний суд" у тестовому режимі не дозволяє здійснювати ідентифікацію Електронних кабінетів (офіційних електронних адрес) зареєстрованих у системі користувачів.
Разом з тим, згідно п. 18 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) міститься, зокрема, інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Однак, як було встановлено вище, інформація щодо електронної адреси відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку посилається позивач як на офіційну електронну адресу відповідача, зареєстровану у підсистемі "Електронний суд", не містить ознак електронної адреси учасника судового процесу в домені mail.gov.ua, яка створюється в системі обміну електронними документами між судами та учасниками судового процесу, розміщеній на офіційному веб-порталі Судової влади України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до приписів Тимчасового регламенту надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від  07.11.2016 № 227, електронна адреса - адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки "@" та доменного імені. При цьому, ідентифікатором для юридичних осіб є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені "mail.gov.ua".
При цьому, позивач неодноразово, як у документах, поданих суду першої інстанції, так і в апеляційній скарзі наголошує на тому, що саме поштова скринька mail.gov.ua разом з підсистемою "Електронний суд" входять у склад ЄСІТС, робота якої та її підсистем забезпечується Державним підприємством "Інформаційні судові системи". Також позивач звертав увагу і на Правила реєстрації користувачів державної системи електронної пошти mail.gov.ua для отримання інформації в кабінеті електронних сервісів та обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу. 
Матеріалами справи підтверджується, що електронні листи надіслані позивачем з вкладенням через підсистему "Електронний суд" з електронного кабінету (електронної адреси) НОМЕР_1 @ mail.gov.ua, однак, такий лист надіслано на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто електронну адресу, що зареєстрована у домені "gmail.com", а не "mail.gov.ua".
Доводи позивача про те, що на підтвердження належності відповідної електронної адреси відповідачеві до позовної заяви додано файл у форматі PDF " 10 Відзив відповідача на позовну заяву позивача", який був поданий до Святошинського районного суду міста Києва, колегія суддів відхиляє, оскільки адреси для листування, зазначені сторонами на процесуальних документах, поданих у інших судових справах, не можуть вважатись такими, що повідомлені суду у даній справі.  
Крім того, із зазначеного відзиву вбачається, що його було подано до Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі №759/20979/19 через систему "Електронний суд". Водночас, на вказаному документі відсутні будь-які зазначення про те, що його направлено до суду саме відповідачем та саме з електронної адреси  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідна електронна адреса дійсно зазначена на даному документі у реквізитах відповідача. Разом з цим, на вказаному документі наявні також дані представника відповідача та її електронної адреси, зареєстрованої саме у домені  "mail.gov.ua", що імовірно  дає підстави вважати, що саме останньою зі свого електронного кабінету у підсистемі "Електронний суд" було направлено до Святошинського районного суду міста Києва в інтересах ОСББ "Петрицького 21" зазначений відзив на позовну заяву.
З огляду на встановлене вище, оскільки на час подання даної позовної заяви Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не розпочала своє функціонування та з програми "Діловодство спеціалізованого суду" не вбачається наявність зареєстрованих електронних кабінетів учасників справи, а доказів на підтвердження направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів в розумінні приписів ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали та заява про усунення недоліків не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст.174 ГПК України.
Втім апеляційний господарський суд не може погодитись з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви позивача про звільнення останнього від сплати судового збору за подання позовної заяви, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до господарського суду з позовною заявою, заявив дві вимоги немайнового характеру. Водночас до позовної заяви ОСОБА_1 з посиланням на ст. 8 Закону України "Про судовий збір" долучено заяву про звільнення останнього від сплати судового збору, в якій викладено пояснення щодо неможливості сплатити визначений законодавчо встановлений судовий збір та обґрунтування щодо реалізації прав позивача на доступ до правосуддя, з якої, зокрема,  вбачається, що у скаржника дохід у період з 1 кварталу 2019 по 4 квартал 2019 року становить 5533,57 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених та утриманих податків №394, виданими 25.02.2020 Головним управління ДПС у м. Києві. Тобто позивачем було зазначено, що розмір судового збору, який необхідно сплатити перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу.
Відповідно до пп. 2 п. 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 у розмірі 2102,00 грн.
Отже, виходячи з приписів Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви має бути сплачений у розмірі 4204,00 грн. (2102,00 грн. * 2 вимоги немайнового характеру).
Разом з тим, згідно положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Оцінивши подані докази позивача на підтвердження неможливості сплати ним судового збору за подання позовної заяви у даній справі, враховуючи річний дохід скаржника за попередній календарний рік, який становить 5533,57 грн та розмір судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4204 грн, який перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за 2019 рік, останній підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п. 1 частини першої ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 21.04.2020 у справі №922/2187/16 та від 22.04.2020 у справі №120/1089/19-а.
Таким чином, виходячи із наведених правових норм, оцінивши додані позивачем докази на підтвердження неможливості сплати судового збору у зв`язку із незадовільним матеріальним становищем, господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.
Між тим, викладена обставина не впливає на правильність висновку місцевого господарського суду щодо наявності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відповідно до частини четвертої ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним  у позові та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.
За приписами ст. 7 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.
У п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" (заява №65518/01) від 06.09.2005 року викладено правову позицію, відповідно до якої принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos). Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в справі Perez deRada Cavanilles проти іспанії (№ 2809095, рішення від 28.10.1998) зазначає, що право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права в законі доступу не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками, як існування процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду, визначеного ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).
Отже, ненадсилання на адресу відповідача копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також порушує права іншої сторони, зокрема позбавляє можливості своєчасно ознайомитись з відповідними позовними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.
Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанцій підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16560/20 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16560/20 залишити без змін.
Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/16560/20 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова