Ухвала
03 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 752/4838/15
провадження № 61-17797св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., 
Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 27 серпня 2015 року у складі судді Хоменко О. Л. та на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у складі колегії суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - 
ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/2149, згідно з умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 191 200,00 доларів США зі сплатою 11 % річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 червня 2021 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02-10/1738.
Також 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 02-10/1738.
За умовами вказаних договорів поруки поручителі зобов`язувалися перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за зобов`язаннями щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих зобов`язань за договором кредиту № 10-29/2149, станом на 04 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 299 993,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 5 018 565,63 грн.
Посилаючись на зазначене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту, проценти й пеню у розмірі 
299 993, 24 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 
5 018 565, 63 грн, а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь 
ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 
299 993, 24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2015 року становить 5 018 565, 63 грн та складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 159 340,00 доларів США; відсотків за користування кредитом у розмірі 
102 949,16 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 16 023,04 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 21 681,04 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності. Оскільки  ОСОБА_1 , як позичальник, порушила умови кредитного договору та не виконала передбачені правочином зобов`язання, заборгованість у розмірі 
299 993, 24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2015 року становить 5 018 565, 63 грн, підлягає стягненню з неї, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 , як поручителів, на підставі статті 554 ЦК України у солідарному порядку.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором, яка станом на 04 лютого 2015 року становить 
5 018 565,63 грн, та судового збору в розмірі 3 654,00 грн, ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог до 
ОСОБА_3 .
Судом апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 27 серпня 2015 року переглядалося лише в частині вимог до ОСОБА_3 , оскільки апеляційна скарга подана її представником, який не надав довіреності від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання повноважень на представлення їх інтересів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що порука щодо поручителя 
ОСОБА_3 припинилася.
При цьому апеляційний суд посилався на те, що останній платіж за кредитним договором позичальник внесла 10 грудня 2008 року. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов`язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи.
Таким чином, банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.3.8 та 4.5 Договору право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов`язання, проте звернувся до суду із позовом за межамишестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. У зв`язку з зазначеним, на думку апеляційного суду, порука щодо поручителя ОСОБА_3 припинилася.
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, застосувати наслідки спливу позовної давності та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва 
від 07 червня 2016 року.
Поновлено строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 
07 червня 2016 року.
Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
У листопаді 2019 року справа № 752/4838/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження та відкриття провадження у цій справі, з урахуванням доводів касаційної скарги та з аналізу доданих до неї матеріалів, Верховний Суд виходив із необхідності дотримання права особи на доступ до суду, недопущення створення перешкод скаржнику у доступі до правосуддя та дотримання принципу формування єдиної правозастосовчої практики. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.
Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист.
Разом із тим, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно зі статтею 17 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
Процесуальний закон визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, а також встановлює спеціальний порядок такого оскарження, зокрема, в касаційному порядку рішення суду першої інстанції може бути оскаржене лише після його перегляду в апеляційному порядку.
У справі, що переглядається, встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 299 993, 24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2015 року становить 5 018 565, 63 грн.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.
Судом апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 27 серпня 2015 року переглядалося лише в частині вимог до ОСОБА_3 , оскільки апеляційна скарга подана її представником, який не надав довіреності 
від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання повноважень на представлення їх інтересів.
Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористалися своїм процесуальним правом на звернення до суду з апеляційною скаргою з метою оскарження рішення суду першої інстанції.
Таким чином, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 
2015 року у частині прав ОСОБА_2 в апеляційному порядку не переглядалося, постанови за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в частині ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
У статті 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави, визначено систему судів загальної юрисдикції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Таким чином, правова конструкція «суд, встановлений законом» стосується ще й таких аспектів, як механізм правового регулювання у сфері судоустрою та правомірність діяльності суду у процесі здійснення своїх повноважень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. 
Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку, не може бути переглянуте у касаційному порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
З огляду на зазначене, звернення ОСОБА_2 до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 
2015 року є передчасним, оскільки без перегляду в апеляційному порядку таке рішення оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суд касаційної інстанції в межах відкритого касаційного провадження, встановивши, що касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, має процесуальну можливість зробити висновок про закриття касаційного провадження на підставі статті 389 ЦПК України.
Таким чином, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 
2015 року у справі не підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки не переглядалося в частині прав  ОСОБА_2 в апеляційному порядку, а тому здійснення касаційного розгляду є неможливим, у зв`язку з чим відкрите ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 27 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 
2016 року підлягає закриттю.
Керуючись статтями 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2016 року закрити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                            А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                           Є. В. Петров
 
                                                                                                           О. С. Ткачук