Справа № 308/13060/18

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
29 березня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д., Фазикош Г.В.,
за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Кей Колект» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року, головуючий суддя Іванов А.П., у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності та відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Стецяк Т.І. звернулася до суду з позовом до відповідачів приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. та ТОВ «Кей-Колект» з позовною заявою про скасування державної реєстрації права власності та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 04.01.2006 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 , колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_2 був укладений договір №375/01/06-Р на отримання кредиту в сумі 15 тисяч доларів США з терміном повернення до 04.01.13. На забезпечення виконання зобов`язання було укладено договір іпотеки №375/01/06-Р, за яким власники квартири передали банку як іпотекодержателю, належну їм квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої тоді становила 188062 грн., що еквівалентно за курсом 5.05 грн./дол. 37240 доларам США. Вказує, що виконавчий напис №787 від 15.06.2011 був поданий банком на виконання, в межах виконавчого провадження накладено арешт на квартиру та зареєстроване відповідне обтяження. 

12.12.2011 року банк продав право вимоги за кредитним договором №375/01/06-Р від 04.01.2006 ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу №1.

Наприкінці жовтня 2018 року приватним нотаріусом Кузьо Г.В. були здійснені реєстраційні дії з переходу права власності з позивачів на відповідача ТОВ «Кей-Колект». 

З огляду на вказане, з урахування уточнених позовних вимог (останнє уточнення від 10.01.2019 року), позивачі просять визнати протиправною державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ЄДРПОУ 37825968) на квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28642117; стягнути з відповідача ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду по 70000 та 10000 грн. відповідно; стягнути з відповідача приватного нотаріуса Кузьо Г.В. судовий збір по 704.80 на кожного з позивачів; стягнути з відповідача ТОВ «Кей-Колект» судовий збір на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1762 грн. на кожного.

Разом з тим, в письмових поясненнях представника від 03.08.2020, наявна також вимога про скасування реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 . 

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року позов задоволено частково.
       Скасовано реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ЄДРПОУ 37825968) на квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28642117.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується розпискою про повідомлення про розгляд справи. (Т. 2, а.с. 134). 
24.03.2021 року на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшли заяви від ТОВ «Кей Колект» та ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про розгляд справи у їх відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №375/01/06-Р від 04.01.2006, укладеним між АК ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 як позичальником, останньому надано банком кредит в іноземній валюті 15000 доларів США.
Згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , остання на праві особистої власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 . 
       За договором іпотеки від №375/01/06-Р від 04.01.2006 ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 (колишнє прізвище ОСОБА_2 ), ОСОБА_2 (колишнє прізвище ОСОБА_2 ) як іпотекодавці передали в іпотеку АК ІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 на виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

За договором факторингу №1 від 12.12.2011 та додатком №1 до такого ПАТ «УкрСиббанк» передає ТОВ «Кей-Колект» право вимоги, в тому числі за кредитним договором №375/01/06-Р від 04.01.2006, боржник ОСОБА_5 .

За договором відступлення прав вимоги по договорам іпотеки від 12.12.2011 та Виписки з Додатку №1 до такого ПАТ «УкрСиббанк» передає ТОВ «Кей-Колект» право вимоги, в тому числі за договором іпотеки №375/01/06-Р від 04.01.2006, заставодавець ОСОБА_1 , порука клієнта без покриття ОСОБА_11 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 62446466 від 30.06.2016) по квартирі АДРЕСА_1 , доданої до позову, наявний арешт на таку, що зареєстрований Івано-Франківською філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №30692318) Ужгородського МВ ДВС.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 144235994 від 06.11.2018) по квартирі АДРЕСА_1 , наданої представником відповідача ТОВ «Кей-Колект», право власності зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» як одноосібним власником; підстава виникнення права власності: виписка з договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В.
При цьому згідно з вказаною довідкою в Реєстрі наявна інформація від 13.01.2006 про договір іпотеки, а також від 04.01.2006 про заборону на майно, що виникло на підставі договору іпотеки. Разом з цим, відомості про обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах ВП №30692318, відсутні.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 146394262 від 22.11.2018) по квартирі АДРЕСА_1 , наданої представником третьої особи ОСОБА_4 , право власності зареєстроване за ОСОБА_4 як одноосібним власником; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 531 від 13.11.2018; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 143200811 від 30.10.2018) по квартирі АДРЕСА_1 , наданої відповідачем приватним нотаріусом Кузьо Г.В., за яким останньою проводилися реєстраційні дії по переходу права власності до ТОВ «Кей-Колект», наявна інформація про співвласників вказаного об`єкта нерухомості, а також наявна заборона на такий, у зв`язку з договором іпотеки. 
Разом з цим, відомості про обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах ВП №30692318, відсутні.

Згідно з паспортними даними ОСОБА_2 , місце проживання останньої зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , в останньої наявна дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 родинні зв`язки останнього з позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 також стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Шлюбні відносини позивачки ОСОБА_2 та позичальником за кредитним договором ОСОБА_5 рішенням суду від 01.12.2009 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.10.2010, за якими шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, останній повернуто дошлюбне прізвище ОСОБА_2 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 162097724 від 01.04.2019) за ОСОБА_5 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_4 .

За довідкою про склад сім`ї від 2005 року у квартирі АДРЕСА_1 постійно проживають і прописані ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 . 
За інформацію з відділу реєстрація місця проживання від 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , 2004 р.н. Останній зареєстрований в такій квартирі з 22.11.2011 року.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначає, що досліджувані копії вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, надіслані TOB «Кей-Колект» позичальнику та майновим поручителям за кредитним договором №375/01/06-Р рекомендованим повідомленням про вручення. В останніх міститься відмітка про отримання такої вимоги ОСОБА_8 23.09.2017, ОСОБА_5 дата отримання нечитабельна, ОСОБА_1 25.04.2018, ОСОБА_2 25.04.2018 з проставлянням ними підпису про особисте отримання. Однак за змістом вказані вимоги про усунення порушень основного зобов`язання адресовані виключно ОСОБА_8 й містять один і той самий вихідний номер від 09.05.2017.

Такі твердження суду не відповідають матеріалам справи, оскільки TOB «Кей Колект» надано суду копії вимог про усунення порушень основного зобов`язання, надіслані TOB «Кей-Колект» позичальнику та майновим поручителям та докази про їх отримання. 

Також суд першої інстанції зазначає, що серед документів, за якими приватним нотаріусом проводилася державна реєстрація права власності на квартиру, відсутнє підтвердження надіслання/отримання вимоги ОСОБА_3 (колишнє прізвище ОСОБА_2 ) як одному з іпотекодавців.

Вказане спростовується матеріалами справи, оскільки така вимога та докази про отримання надані суду TOB «Кей Колект» у клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи та є додатком до такого.

Твердження суду про те, що всі вимоги адресовані виключно ОСОБА_8 й містять один і той самий вихідний номер також не відповідає матеріалам справи, оскільки такі адресовані всім майновим поручителям та позичальнику, а номер товариством зазначається один, оскільки це внутрішній номер кредитної справи.

Висновок суду про те, що прийняття відповідачем приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, здійснене з порушенням вимог п. 61 Порядку, оскільки реєстрація проводилася при відсутності підтвердження надсилання вимог іпотекодержателем відповідачем TOB Кей-Колект» усім іпотекодавцям, не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Також суд вказує про те, що відповідач TOB «Кей-Колект» застосовуючи наявне в договорі іпотеки від №375/01/06-Р від 04.01.2006 іпотечне застереження, попереджав іпотекодавців - позивачів про намір здійснити продаж предмету іпотеки особі-покупцеві, у разі несплати боргу за кредитним договором №375/01/06-Р від 04.01.2006, а по факту здійснив передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Такий висновок суду не відповідає тексту самої вимоги, оскільки в такій зазначено, що «в порядку ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено про «передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки», а ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

З вищевикладеного вбачається, що вимога містила попередження про передачу права власності на предмет іпотеки саме іпотекодержателю, що і було правомірно зроблено в даному випадку, а висновок суду не відповідає матеріалам справи та є помилковим.

В обґрунтування свого рішення суд зазначає, що квартира АДРЕСА_5 , яка використовується позивачами як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності відповідачем приватним нотаріусом Кузьо Г.В. за відповідачем ТзОВ «Кей-Колект» як забезпечення виконання позивачами як майновими поручителями умов кредитного договору №375/01/06-Р від 04.01.2006, укладеного між АК ІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_5 , за яким останньому надано банком кредит в іноземній валюті 15000 доларів США.

Однак, колегія суддів з такими твердження суду не погоджується, виходячи з наступного.
В силу вимог п.п.1 п.1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»., протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Законодавцем чітко встановлено, що мораторій діє якщо у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судом неправомірно не взято до уваги, що у позичальника у власності знаходиться інше нерухоме майно, вказане підтверджується інформаційною довідкою з реєстру, яка міститься у матеріалах справи та те, що майно також наявне у майнового поручителя ОСОБА_11 .

Також суд вказує на те, що в розглядуваному випадку майновими поручителями за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_5 виступають зокрема позивачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , квартира яких за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 70 кв. м. є предметом іпотеки та єдиною власністю вказаних осіб.

Тільки ОСОБА_1 використовував спірне майно для проживання. Інші власники тривалий час не використовували майно для проживання.

Суд першої інстанції зазначає, що твердження представника відповідача ТзОВ «Кей-Колект» про те, що у власності позивальника за кредитним договором ОСОБА_5 наявна у спільній сумісній власності квартира за адресою АДРЕСА_4 не приймається судом до уваги, оскільки особа позивачів як майнових поручителів є відмінною від особи позичальника. Такі твердження суду не відповідають Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки законодавцем не ставиться у залежність не застосування мораторію від відмінності особи поручителя від особи позичальника. В законі вказуються на те, що мораторій застосовується за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а в даному випадку і у позичальника і в одного майнового поручителя наявне майно.

Отже висновок суду про те, у державного реєстратора, яким у розглядуваній справі виступає приватний нотаріус Кузьо Г.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем ТзОВ «Кей-Колект» не відповідає Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також суд зазначає, що в документах, за якими проводилася державна реєстрація права власності на спірну квартиру, такий дозвіл органу опіки відсутній. Вказане свідчить про порушення відповідачами прав дитини при вчиненні реєстраційних дій та про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, оскільки на момент проведення розглядуваних реєстраційних дій неповнолітній син позичальника ОСОБА_5 та майнового поручителя відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , 2004 р.н. був зареєстрований в квартирі.
Такі твердження суду є невірними, оскільки на час вчинення реєстраційної дії уповноваженим органом місцевого самоврядування було надано довідку про зареєстрованих осіб, де дитина вказана не була. 

В даному випадку суд прийшов до помилкового висновку про порушення прав неповнолітнього виходячи з наступного.

Відповідно до довідки №3624 від 08.12.2005 року виданої КП ЖРЕР №8, яка видана ОСОБА_2 в спірній квартирі зареєстровані та проживають вона, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . Вказана довідка була надана банку для отримання кредиту. Відтак, на час укладення кредитного та іпотечного договору дитина ОСОБА_2 , яка народилася в 2004 році в квартирі зареєстрована не була.

Пунктом 2.4.7 Договору іпотеки №375/01/06-Р від 04.01.2006 року встановлено обов`язки Іпотекодавця, а саме: не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без письмової згоди Іпотекодержателя.

Беручи до уваги, що Іпотекодержателем не надавалася згода на реєстрацію місця проживання в іпотечному житлі, то таке є неправомірною.

Окрім того, реєстрація місця проживання дитини у житловому приміщенні не є перешкодою для звернення стягнення на таке майно в судовому чи позасудовому порядку. Тільки органи державної виконавчої служби, керуючись п.28 розд. VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, вимагають дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію нерухомості, право користування якою має дитина. У разі ненадання такого дозволу (та за відсутності в боржника іншого майна) виконавчий документ повертається стягувачу. Натомість для державного реєстратора чи суду сам факт проживання дитини (з реєстрацією чи без) не є перешкодою для звернення стягнення на майно.

В даному випадку батько дитини - ОСОБА_5 , є співвласником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, дитина не позбавлена житла.

Вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання недійсним реєстрацію права власності за позовом матері, яка зловжила своїми правами законного представника дитини.

Окрім того, Позивач 2 та її неповнолітня дитина фактично не проживають у квартирі. Вказане підтверджує, що вказані особи забезпечені майном і їх права не порушені.
       Згідно зі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_8 , один із майнових поручителів і співвласників спірної квартири, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

       В обґрунтування прийнятого рішення вказує на те, що в даному випадку частка права власності в спірній квартирі, що належала майновому поручителю ОСОБА_8 , не перейшла в порядку спадкування до спадкоємців померлої. Тобто нотаріус здійснив реєстрацію переходу права власності в тому числі від померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , цивільна правоздатність якої відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилась у момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

       Також вказує на те, що за таких умов, державний реєстратор, яким у розглядуваній справі виступає приватний нотаріус Кузьо Г.В., повинна була відмовити у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем ТзОВ «Кей-Колект». Вважаємо, що такі твердження не відповідають нормам матеріального права та є помилковими виходячи з наступного.

Померла ОСОБА_8 отримала вимогу за життя, відтак встановлювати наявність чи відсутність спадкоємців нема підстав.

       Окрім того, статтею 17 Закону України від 5 червня 2003 p. № 898-IV «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

        Відповідно до ст. 23 цього Закону у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

       Обов`язок погодження з іпотекодавцем (чи особою, що успадкувала права та обов`язки за іпотечним договором в силу закону або заповіту) оцінки майна та повідомлення його державну реєстрацію права власності чи перехід права власності не передбачено ні Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ні Законом України «Про нотаріат» або Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень чи Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

        Статтею 23 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-1 «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження на іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Судом першої інстанції неправомірно не взято до уваги наданий представником відповідача ТзОВ «Кей-Колект» витяг №61163644 від 03.08.2020 із Спадкового реєстру ОСОБА_8 , за яким інформація у вказаному Реєстрі відсутня, оскільки вказане свідчить, що після смерті ОСОБА_8 ніхто не виявив бажання прийняти спадщину, а посилання на її смерть є одним із способів уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань. За життя ОСОБА_8 була повідомлена залежним чином про звернення стягнення на майно в разі невиконання вимоги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Також відповідно до п.9 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з повною відмовою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у задоволенні позову, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року.
Керуючись ст.ст. 268, 374,376, ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року, у вигляді накладення арешту на квартиру  АДРЕСА_1  - скасувати.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.  

Повний текст постанови суду складено 29 березня 2021 року.

Головуючий 

Судді