УХВАЛА

10 лютого 2021 року  
Київ
справа №380/1169/20
адміністративне провадження №К/9901/2898/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року 
у справі №380/1169/20
позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 27 липня 2018 року компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки загальним терміном 56 днів;
- стягнути із Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки загальним терміном 56 днів у сумі 16535,68 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки із розрахунку 357,07 грн в день з 26 січня 2019 року до дня фактичного розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року, позов задоволено частково; 
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 27 липня 2018 року компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки загальним терміном 56 днів,
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки загальним терміном 56 днів з урахуванням винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» від 15 січня 2004 року №44,
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2018 роки із розрахунку 357,07 грн. в день з 26 січня 2019 року по день фактичного розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» від 15 січня 2004 року №44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач 25 січня 2021 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України  обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
В касаційній скарзі відповідач зазначає, що в подібних правовідносинах суди по-різному застосовують Кодекс законів про працю України, а також мають різні підходи до розрахунку середнього заробітку його частки, істотності цієї частки пропорційності та співмірності, по різному застосовують наявну судову практику.
Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що справа містить виключну правову проблему, а тому її розгляд судом касаційної інстанції необхідний для забезпечення розвитку права та результат розгляду справи має виняткове значення не тільки для відповідача як для учасника справи, а й для правовідносини у даній сфері у Державній прикордонній службі України в цілому.
Отже, наведені скаржником в касаційній скарзі доводи свідчать про те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та ця справа становить значний суспільний інтерес з огляду на суттєвість такої практики і формування її однаковості.
Крім цього, підставою касаційного оскарження у даній справі скаржник зазначає застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №524/1714/16-а, від 30 жовтня 2019 року у справі №806/2473/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц.
Таким чином, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, що потребує перевірки судом касаційної інстанції.
Отже, доводи, якими відповідач обґрунтовує касаційну скаргу, вказують на наявність обставин, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження, що потребує перевірки судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням строку, передбаченого статтею 329 цього Кодексу, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями  3,  328, 334 КАС України  в редакції  Закону № 2147-VІІІ, Суд
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі №380/1169/20.
2.    Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
3. Витребувати з Львівського  окружного адміністративного суду справу №380/1169/20.
4.    Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 
........підпис............
........підпис.............
........підпис.............
А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду
Згідно з оригіналом 
помічник судді                                                                                    І.О. Осадчук    
                                                                                                               09 лютого 2021 року