ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9094/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Острицького Андрія Олеговича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. (суддя Златін С.В.)  в справі № 160/9094/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною  бездіяльності щодо не нарахування та невиплати щорічної  разової грошової допомоги до 05 травня за 2017 та 2018 роки в розмірі 5 мінімальних пенсій  за віком як учаснику бойових дій з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання  нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2017 та 2018 роки як учаснику бойових дій у розмірі п`яти  мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  22.09.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки саме  військова частина безпосередньо зі своїх рахунків здійснювала виплату одноразової грошової допомоги  до 5 травня в спірний період часу. Крім того, саме на суд покладається питання заміни неналежного відповідача.
Також апелянт зазначає, що Рішенням Великої Палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 27 лютого 2020 р. № 3-р/2020 (справа № 1-247/2018(3393/18)) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення  пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статей 12,  13,  14,  15  та  16  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.  
Тому вважає, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, є незаконним. З цього приводу посилається на постанову Верховного Суду від 10.03.2020 р. в справі № 160/1088/19. 
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  є особою,    яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
20.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок виплати до 5 травня разової грошової допомоги та обчислити розмір зазначеної допомоги з урахуванням вимог ч. 5  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,   нарахувати та здійснити виплату до 5 травня разової грошової допомоги за період з 2016 р. по 2018 р. в розмірі разової грошової допомоги п`яти мінімальних пенсій за віком з урахування виплачених сум.
Листом від 08.07.2020 р. за № 22/4/1063 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. №223  «Деякі питання виплат у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», учасникам бойових дій у 2017 р. разова грошова допомога до 5 травня виплачується у розмірі 1200 грн. Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 р. №170 «Деякі питання виплати у 2018 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій у 2018 році разова грошова допомога до 5 травня виплачується у розмірі 1265 грн. Окрім того, повідомлено, що відповідно до вимог зазначених постанов Кабінету Міністрів України виплату грошової допомоги здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення. Отже, для здійснення такого перерахунку  немає законних підстав.
Суд першої інстанції вважав, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  і «Про жертви нацистських переслідувань»,  здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення.
Відповідач у 2017 та 2018 роках здійснив лише зарахування отриманих від структурних підрозділів з питань соціального захисту населення Міністерства соціальної політики України грошових коштів на відповідні карткові рахунки військовослужбовців, що підтверджується копіями платіжних доручень № 6 від 10.05.2018 року та № 1 від 26.04.2017 року.
Також судом першої інстанції зазначено, що   за Міністерством оборони    закріплений лише обов`язок щодо забезпечення    подання переліку осіб, які мають право на отримання грошової допомоги, районним органам соціального захисту населення, а нарахування та виплата такої грошової допомоги здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем позов заявлено до неналежного відповідача, належним відповідачем у справі повинен бути саме структурний підрозділ з питань соціального захисту населення Міністерства соціальної політики України, оскільки саме відповідач безпосередньо не здійснює виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  і «Про жертви нацистських переслідувань».
Оскільки позивач невірно визначив відповідача у справі, не подав заяви про заміну первісного відповідача належним відповідачем або заяви про залучення до участі у справі співвідповідача,  суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 .
Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 , звільнений у запас та виключений зі списку особового складу військової частини з 26.12.2018 р.
Позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 08.09.2016 р.
В період проходження військової служби (2017-2018 роки)  позивачу виплачувалась разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 1200 грн. та 1265 грн. відповідно, як це було встановлено  абз. 4 пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України  05.04.2017 р. № 223  та абюз. 4 пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 р. № 170. 
20.06.2020 р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з питання здійснення нового розрахунку виплати разової грошової допомоги до 5 травня, просив обчислити розмір  разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням вимог ч. 5 ст. 12 Закону «Про статус ветеранів праці, гарантії їх соціального захисту», нарахувати та виплатити  грошову допомогу  за період з 2016 р. по 2018 р. в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплачених сум.
Листом від 08.07.2020 р. № 222/4/1063 відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для донарахування разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2018 роки через здійснення виплат у встановленому законодавством розмірі. Також позивачу повідомлено, що виплату грошової допомоги здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення. 
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності відмови в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, а також правомірності визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня у 2017-2018 роках.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №   3551-XII (далі – Закон № 3551-ХІІ).
Статтею 12 Закону № 3551-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 встановлено виплату щорічно до 5 травня учасникам бойових дій разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. 
Частинами першою та четвертою  статті 17-1 Закону № 3551-ХІІ визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених  статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р.,  розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України  доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, з 01.01.2015 р. Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого  статтею 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим Кабінетом Міністрів України прийнято  постанову від 05.04.2017 р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,    підпунктом першим    пункту першого якого визначено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).
Підпунктом першим пункту першого  постанови Кабінету Міністрів України від    14.03.2018 р. № 170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»   установлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).
Рішенням Великої Палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України від 27 лютого 2020 р. № 3-р/2020 (справа № 1-247/2018(3393/18)) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення  пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статей 12,  13,  14,  15  та  16  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач вважає, що після втрати чинності окремих положень пункту  26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України відповідач має здійснити донарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2018 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (із врахуванням виплачених сум).
Щодо питання наявності правових підстав для донарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2018 роки суд зазначає таке.
Пунктом другим резолютивної частини Рішення встановлено, що окреме положення  пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статей 12,  13,  14,  15  та  16  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційним Судом України в рішенні № 3-р/2020 від 27.02.2020 р. прямо вказано про втрату чинності положеннями закону саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 27 лютого 2020 р.
Відтак, саме з 27 лютого 2020 р.  втратили чинність окремі положення  пункту 26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення  статей 12,  13,  14,  15  та  16  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Оскільки Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Рішення,  Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р.   № 3-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення та мали місце у 2017 та 2018 роках.
Доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції Рішення Конституційного Суду України, а також доводи про те, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, є незаконним, спростовані приведеними вище висновками суду стосовно відсутності ретроактивності Рішення Конституційного Суду України. 
Відповідно, є безпідставним й посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.03.2020 р. в справі № 160/1088/19. 
Стосовно висновку суду першої інстанції про пред`явлення позивачем позову до неналежного відповідача суд зазначає наступне.
Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позов пред`явлено до особи, яка  в силу приписів Закону № 3551-ХІІ не здійснює виплату означеної грошової допомоги, адже частиною першої статті 17-1 Закону № 3551-ХІІ чітко визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених  статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Тобто,  виплату разової грошової допомоги до 5 травня  здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, після чого кошти після зарахування від відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення на рахунки військової частини  перераховуються військовою частиною на карткові рахунки відповідно до переліку осіб, які мають право на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно,  в період, коли позивач проходив військову службу, виплата разової грошової допомоги до 5 травня здійснювалась саме центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення через установу банків за місцем одержання грошового забезпечення, тобто шляхом спрямування відповідних асигнувань військовій частині, в якій позивач проходив військову службу.
Судом встановлено, що платіжними дорученнями  № 6 від 10.05.2018 р. на суму 1  405  415 грн., № 1 від 26.04.2017 р. на суму 1  160  400 грн. органом Державної казначейської служби перераховано суми одноразової грошової допомоги до 5 травня після  направлення військовою частиною НОМЕР_1 Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат списків одержувачів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня військової частини (а.с. 45-48).
Відповідно, військова частина НОМЕР_1 самостійно не  нараховувала позивачу означену допомогу, а тільки здійснювала перерозподіл та зарахування коштів, отриманих від  центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
За приписами пункту дев`ятого  частин першої статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Фактично позивачем оскаржено бездіяльність та звернуто вимоги до особи, яка не повинна відповідати за позовом, адже, як вказано вище, військовою частиною НОМЕР_1 самостійно не  нараховувалось позивачу допомогу до 5 травня протягом 2017-2018 років, а тільки здійснювався перерозподіл та зарахування коштів, отриманих від  центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Тобто, позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, пред`явивши позовні вимоги до особи, яка не повинна відповідати за позовом.
В силу принципу офіційного з`ясування обставин справи, закріпленого у частині 4 статті 9 КАС України, суд першої інстанції відповідно до приписів статті 48 КАС України,  встановивши, що позивачем позов пред`явлено  не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, мав здійснити заміну такого первісного відповідача належним відповідачем, а якщо позивач не надав згоди, суд першої інстанції  мав процесуальні підстави для залучення такої особи в якості співвідповідача.
В цьому випадку суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, пославшись виключно на відсутність згоди позивача.
При цьому судом встановлено, що судом першої інстанції не з`ясовувалась думка позивача з цього питання. 
Розглядаючи справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен дотримуватися усіх засад адміністративного судочинства,  вживати передбачені законом заходи для  повного і всебічного з`ясування обставин в справі.
Таким чином, є слушними доводи апелянта про порушення  судом першої інстанції норм процесуального права.
Разом з тим, в межах апеляційного перегляду справи суд позбавлений компетенції на здійснення заміни первісного відповідача належним або залучення належної особи співвідповідачем.
Суд зазначає, що допущені судом першої інстанції порушення не потягли за собою неправильного вирішення справи, зважаючи на втрату чинності положень законодавства щодо права Уряду встановлювати розмір разової грошової допомоги до 5 травня саме з 27.02.2020 р., тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.  
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальної виплати, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Острицького Андрія Олеговича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. в справі № 160/9094/20 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. в справі № 160/9094/20  за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25.01.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 25.01.2021 р. 
   
             Суддя-доповідач                                                                       В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко