Номер провадження: 22-ц/813/2023/21 
Номер справи місцевого суду: 523/17348/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року за матеріалами подання подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, –
ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшло подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича в якому просив визначити частку майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою та яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та к яка набута під час шлюбу та є спільною сумісною власністю з подальшим зверненням на нього в рахунок погашення заборгованості. 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 5121084200:02:001:0365 площею 0,1 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою АДРЕСА_2 яке набуте під час шлюбу та є спільною сумісною власністю з подальшим зверненням на нього в рахунок погашення заборгованості (а.с 1-73).
30 червня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Аліна С.С.) подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами залишено без задоволення (а.с 144-148).
17 липня 2020 року представник Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаною ухвалою, вважає що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 06 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М, відкрито виконавче провадження ВП № 59028913. 06 травня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника. Апелянт пояснює, що на момент укладання договору про пайову участь в будівництві житла за №12а/147 від 01.08.2013 року з ПСГ «ІНТОБУД» з подальшим набуттям права власності на зазначене майно та на час придбання земельної ділянки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є подружжям, а відтак мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Крім того зазначає, що в матеріалах справи знаходиться акт приймання-передачі нерухомого майна від 27 липня 2015 року за № б/н виданого на підставі договору про пайову участь в будівництві житла за № 12а/147 від 01.08.2013 року та укладеного між ПСГ «ІНТОБУД» та ОСОБА_2 , тобто зазначена нерухомість придбана не на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Крім того, в договорі не зазначено, що оплата за договором здійснюється за особисті кошти ОСОБА_2 . Крім того, суд неправомірно застосував до зазначених правовідносин норми, які регулюють інші правовідносини, а саме між кредитором та іншими співвласниками. Апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року скасувати. Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити.
30 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. було подано пояснення на оскаржувану ухвалу, доводи викладені у якому загалом збігаються із тими, що було викладено представником Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у поданій ним апеляційній скарзі.
27 січня 2021 року від представника АТ «ПУМБ» – Бойко С.В. на електрону пошту апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника апелянта.
28 січня 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. на електрону пошту апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, виходив з того, що виконавцем не надано суду доказів наявності у боржника права на зазначену квартиру як спільну сумісну власність подружжя, а саме, доказів наявності підстав визначених ст. ст. 60, 61 СК України та відсутність підстав визначених п. п. 2, 3, ч.1 ст. 57, ст. 119, п. 1 ч. 2ст. 120 СК України. Фактично в поданні обґрунтовується виділення частки майна боржника із спільної сумісної власності, що не є предметом розгляду та яке повинно вирішуватись в іншому порядку визначеному законом (ст. ст. 371, 366 ЦК України).
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що у поданні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. чітко зазначено вимога про визначення частки майна боржника у майні, відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України, який вирішується у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України (процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)). 
Посилання ж суду першої інстанції на фактичне обґрунтування заявником виділення частки майна боржника із спільної сумісної власності є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам справи та діючому законодавству, оскільки згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони"), навіть у випадку посилання заявником не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини суду першої інстанції належало самостійно здійснити правильну їх правову кваліфікацію та застосовати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). 
Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами апеляційний суд виходить із наступного.
Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно положень ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
З матеріалів справи вбачається, що Суворовським районним судом м. Одеси видано від 25.03.2019 року виконавчий лист по справі № 522/22594/17, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» в сумі 83556,67 грн. (а.с.9)
На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. знаходиться виконавчий лист виданий Суворовським районним судом м. Одеси від 25.03.2019 року по справі № 522/22594/17 щодо стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_3 виданий Вологодським РОВД Вологодської області 10.10.2005 року (посвідка на постійне місце проживання НОМЕР_4 видана ВГІРФО ОМУ ГУМВСУ в Одеській області від 01.02.2012 року) заборгованості на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» в сумі 83556,67 грн.
06.05.2019 року стягувачем АТ «Перший Український міжнародний банк» подано заяву про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.11-12).
06.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М., у відповідності до статей 3, 4, 24-27 Закону України “Про виконавче провадження” відкрито виконавче провадження ВП № 59028913 про що була постановлена постанова від 06.05.2019р. (а.с.13).
Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М., винесено постанову від 06.05.2019р. про арешт майна боржника (а.с.15). Одночасно з відкриттям виконавчого провадження Виконавцем направлені відповідні запити до реєструючих установ для з`ясування майнового стану боржника.
Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику — ОСОБА_1 у відповідності до вимог статті 28 Закону, рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації боржника яка зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_3 , що також підтверджується довідкою ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області.
Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, постанова про відкриття виконавчого провадження не отримана боржником - ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що боржник не з`явився для отримання листа, враховуючи зазначені обставини поштове відправлення повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Станом на час розгляду справи боржником вимоги виконавчого документу не виконано, грошові кошти, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження не сплачено.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2019 року за № 165546523, будь-якого зареєстрованого нерухомого майна за боржником не значиться (а.с.16).
Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 06.05.2019 року за № 1051866232, № 1051869893 інформація стосовно місця роботи ОСОБА_1 відсутня, пенсію також не отримує (а.с.18).
Згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 08.05.2019 року за №№ 1051966127, 1051972044 інформація стосовно рахунків боржника ОСОБА_1 та місця роботи відсутня (а.с.19).
Згідно з отриманою довідкою від 20.05.2019 року за вих. № 20.1.0.0.0/7- 190513/1315, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Боржник має відкриті розрахункові рахунки на які Виконавцем накладено арешт та стягнуто 0,36 центів США.
Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України за № 0-3034615201 інформація про зареєстровані авто відсутня.
Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради № 3221-14/405 від 22.05.2019р. встановлено про те, що станом на 31.12.2012р. за боржником ОСОБА_1 в комунальному підприємстві БТІ» Одеської міської ради право власності на нерухоме майно в м. Одесі не зареєстровано (а.с.37).
17.06.2019 року в ході проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_3 , приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М., встановлено про те, що кватира зачинена двері ніхто не відчинив в зв`язку з чим провести перевірку майнового стану боржника не представилося можливим про що було складено відповідний акт приватного виконавця (а.с.20).
23.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М здійснено повторний вихід за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення виконавчих дій провести перевірку майнового стану не представляється можливим в зв`язку з тим, що квартира зачинена двері ніхто не відчинив. Було встановлено, що боржник тривалий час не з`являється в квартирі, але в квартирі мешкає його дружина про що був складений відповідний акт. Боржнику був залишений виклик з вимогою з`явитися до виконавця але на виклик боржник не відреагував (а.с.21).
За змістом статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до ч. 2 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно повного витягу з Державного реєстру акту цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00024472097 від 07.11.2019р. встановлено про те, що відділом ДРАЦС у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 20 липня 2012 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.22), що також підтверджується штампом в паспорті у ОСОБА_2 , та штампом у посвідці на постійне місце проживання ОСОБА_1 (а.с.24-26).
ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 набула права власності на:
- Квартиру № НОМЕР_5 будику АДРЕСА_4 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 27.08.2015 року за № б/н виданого на підставі договору про пайову участь в будівництві житла за № 12а/147 від 01.08.2013 року та укладеного між ПСГ «ІНТОБУД» та ОСОБА_2 
- земельну ділянку кадастровий номер 5121084200:02:001:0365 площею 0,1 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва серія та номер 2-86 виданого 25.01.2019 року Державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_4 та яке видане на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 17.04.2018 року виданого в порядку ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2017 року за №98357470, та від 25.01.2019 року за №153949759 (а.с.58,59).
На підставі ст. 60 СК України вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є боржником у зведеному виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 25.03.2019 року по справі № 522/22594/17 про стягнення на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 83556 грн. 67 коп.
Судове рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, боржником не виконано.
У зв`язку з цим, апеляційний суд констатує, що у силу вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України існують правові підстави для визначення частки майна боржника у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя.
Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 невиконаного боргового зобов`язання та відсутність іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 , апеляційний суд вбачає підстави визначити, що боржнику ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 5121084200:02:001:0365 площею 0,1 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що третій особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово направлялись судові виклики та повідомлення, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, які поверталась на адресу суду без вручення із поміткою працівника пошти за наступними причинами: а.с80-81, .82-83 – повернуто за закінченням терміну зберігання, .а.с 90-91, 92-93 – відсутність адресата; а.с.105, 106, 121-123, 138-140, 124-156, 134-136, 138-140 – відмова адресата в отриманні.
Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належним чином сповіщені про перебування на розгляду у суді подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, неотримання ними судової кореспонденції є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що учасники справи повідомлялись належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства.
Тож будучи обізнаними про перебування на розгляді у суді подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 не спростували презумпцію спільної сумісної власності цього майна. 
Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін. Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що за наявності заперечень щодо презумпції спільної сумісної власності цього майна ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повинні були довести відповідні обставини.
Процесуальна бездіяльність у суді ОСОБА_2 та ОСОБА_1 враховуючи їх обізнаність про час розгляду справи, не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом, а тому безпідставними є також і посилання суду недоведеність заявником відсутність підстав визначених п. п. 2, 3, ч.1 ст. 57, ст. 119, п. 1 ч. 2ст. 120 СК України.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, положення діючого національного законодавства, норми міжнародних нормативно-правових актів, які є частиною національного законодавства, позиції сторін в справі, надані та дослідженні докази, зважаючи на специфіку правовідносин, які виникли між сторонами та категорію справи, що розглядається, практику Верховного суду та Європейського суду з прав людини, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а судом першої інстанції не в повній мірі були встановлені, досліджені та оцінені обставини справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання про заміну сторони у справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк – задоволено частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити.
Визначити, що ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . 
Визначити, що ОСОБА_1 належить 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 5121084200:02:001:0365 площею 0,1 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк

                                                                               Р.Д. Громік

                                                               М.М. Драгомерецький

08.02.2021 року                                                                 м. Одеса