Справа № 0308/8672/2012 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/422/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 березня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2012 року, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.08.2007 між позивачем та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001-02035-250807. Відповідно до п. 1.2 договору, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, випустив та надав держателю платіжну картку, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що міститься в Додатку № 1 до Договору. Банк надає держателю Кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії, що передбачено п. 1.3. кредитного Договору. Ліміт Кредитної лінії розраховується банком самостійно. Відповідач  ОСОБА_1 станом на 31.01.2012 порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 9961 грн 27 коп, яку банк і просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по справі.
Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 001-02035-250807 від 25.08.2007 в розмірі 9961,27 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одну гривні 27 коп.).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2012 року в даній справі відмовлено.
Відповідач подала апеляційну скаргу на заочне рішення в цій справі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги як доказ належного повідомлення про день та час розгляду справи повідомлення, відправлене судом 05.07.2012. В справі відсутні належні та допустимі докази вручення відповідачу судової повістки з копією позовної заяви та додатків до неї. Суд першої інстанції не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, позбавив відповідача права на подання заперечень, доказів, заяви про застосування позовної давності до ухвалення рішення по суті спору. Вказує, що у розрахунку заборгованості, наданому позивачем у колонці зняття готівки вказано загальну суму 9825,00 грн, у колонці платежі вказано сплату коштів на загальну суму 6920,62 грн. Датою здійсненого відповідачем останнього платежу є 08.08.2008, позивач звернувся до суду 31.01.2012, тобто з пропуском строку позовної даності. Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняє вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Частину сплачених коштів у сумі 4361,31 грн зараховані банком як сплата комісії, а повинні були бути зараховані, в тому числі, як тіло кредиту. Просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2007 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001-02035-250807. Відповідно до п. 1.2 договору, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, випустив та надав держателю платіжну картку, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що міститься в Додатку № 1 до Договору. Банк надав держателю Кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії, що передбачено п. 1.3. кредитного Договору. Ліміт Кредитної лінії розраховується банком самостійно.
На підтвердження своїх вимог банк надав копію кредитного договору № 001-02035-250807 від 25.08.2007, копію тарифів на обслуговування платіжних карток Delta Visa Classik Тарифний пакет «Класичний», з підписом про ознайомлення ОСОБА_1 , копію даних про кредит з підписом ОСОБА_1 відповідно до яких назва продукту – Visa Класичний, кредитний ліміт – 3000,00 грн, строк дії – 12 місяців, копію анкети клієнта – фізичної особи з підписом ОСОБА_1 , а також копію її паспорта та картки фізичної особи – платника податків.
Також банком надано розрахунок ціни позову за кредитним договором № 001-02035-250807 від 25.08.2007 станом на 31.01.2012 відповідно до якого сума заборгованості по кредиту станом на дату розрахунку становить 9961,27 грн в тому числі 9961,27 грн – тіло кредиту.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
 Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку банк).
Що стосується доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, то за п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (у редакції, що діяла на час відправлення), рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності – повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (форма 119, яка діяла на той час та надавалась «Укрпоштою») з відміткою про доставку 07.07.2012. Судова повістка надсилалась за зареєстрованим місцем проживання відповідачки. Отже, відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у розрахунку заборгованості, наданому позивачем у колонці зняття готівки вказано загальну суму 9825,00 грн, у колонці платежі вказано сплату коштів на загальну суму 6920,62 грн, а також про те, що частина сплачених коштів у сумі 4361,31 грн зараховані банком як сплата комісії, а повинні були бути зараховані, в тому числі, як тіло кредиту. Відповідно до п. 2.7 договору № 001-02035-250807 від 25.08.2007 при надходженні на рахунок коштів, вони направляються на погашення заборгованості держателя в наступній черговості: (1) по погашенню плати за прострочену заборгованість, (2) по сплаті прострочених процентів, які нараховані за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, (3) по погашенню простроченої заборгованості за кредитною лінією, (4) по сплаті поточних процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, (5) по погашенню поточної заборгованості за кредитною лінією, (6) по сплаті комісій за розрахунково-касове обслуговування, яке здійснюється банком за рахунком відповідно до умов, що передбачені Правилами, Тарифами та цим Договором, (7) решта коштів зараховується на рахунок. При цьому, в першу чергу погашається прострочена заборгованість за цим договором, а потім поточна. 
За п. 2.5 договору держатель карти зобов`язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка винакла за попередній звітний місяць, в розмірі, визначеному Тарифами, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, гарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування за кредитною лінією та/або овердрафтом.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого банком.
Що стосується заяви в апеляційній скарзі про застосування позовної давність до вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, то підстав для її застосування немає.
Відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Позов в даній справі подано до суду 28.05.2012. За п. 1.4 договору кредитування рахунку здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. З розрахунку заборгованості, наданого банком, убачається, що відповідач 18.08.2008 знімала кошти, за платіжний період 01.02.2010 – 26.02.2010 відбувалась сплата коштів. Позов пред`явлений в межах позовної давності.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2012 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

 
Судді