ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.                                  Справа№ 911/3071/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.03.2021 року у справі №911/3071/19        (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича 
на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020, повний текст якого складено 29.09.2020
у справі №911/3071/19 (суддя Сокуренко Л.В. )
за позовом фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Органічні сімейні продукти"
про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів у розмірі 364 944,36 грн. 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року фізична особа-підприємець Петровіцький Андрій Володимирович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Органічні сімейні продукти" (далі-відповідач) про розірвання договору оренди приміщення б/н від 01.05.2019 та стягнення грошових коштів у розмірі 364 944,36 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за договором оренди приміщення б/н від 01.05.2019, наявність якої, на його думку, є підставою для розірвання договору в порядку Закону України "Про оренду землі" та відповідно просить про стягнення з відповідача 314 516,13 грн заборгованості зі сплати орендних платежів, 1 918,35 грн 3% річних та 48 509,88 грн заборгованості за спожиту електричну енергію.
Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.    
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи. 
Також скаржник посилається на ненадання судом першої інстанції оцінки доказам, які підтверджують факт передачі відповідачу та користування ним орендованим майном.   
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020, справу №911/3071/19         передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського від 17.11.2020 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 залишено без руху, а також повідомлено фізичну особу-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подачі доказів сплати судового збору у розмірі 11         092,75 грн.
08.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява з доказами сплати судового збору у розмірі 11 092,75 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 поновлено фізичній особі-підприємцю Петровіцькому Андрію Володимировичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 03.02.2021 о 10:00 год.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/454/21 від 03.02.2021 у зв`язку із перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці 03.02.2021, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021, справу №911/3071/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19    прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю., а також розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 16.02.2021 о 10:40 год.
Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 16.02.2021, не з`явився, своїх представників не направив. При цьому, на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи відкласти, оскільки в цей день останній прийматиме участі у справі №991/157/21, яка перебуває на розгляді у Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 клопотання фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича про відкладення розгляду справи №911/3071/19 задоволено, розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 відкладено на 16.03.2021 на 10:45 год. та попереджено учасників справи, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 16.03.2021, повторно не з`явився, своїх представників не направив. При цьому, на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи відкласти у зв`язку із його запланованою щорічною відпусткою, яка триватиме з 08.03.2021 по 16.03.2021 включно.   
Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила залишити вказане клопотання без задоволення, з огляду на наступне.         
Пунктом 1        ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої        Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 202 ГПК України         встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;    повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до вимог    ст.270 ГПК України    у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього    Кодексу.
Згідно з ч.11        ст.270 ГПК України        суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Частиною 12    ст. 270 ГПК України    визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.        Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Матеріалами справи підтверджується належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, а також доводи позивача були ґрунтовно викладені в поданій ним апеляційній скарзі та матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представників учасників справи.
Крім того, неявка позивача в судове засідання є повторною, що в розумінні положень ст.202 ГПК України у такому випадку не перешкоджає розгляду справи по суті. До того ж, суд апеляційної інстанції не визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи. 
В матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування представника позивача у відпусті та за межами України саме до 16.03.2021.
Більше того, оскільки як вказано у вказаному вище клопотанні відпустка представника позивача з 08.03.2021 була заплановано та позивач не обмежений законом в кількості уповноважених осіб для представництва його інтересів у тому числі в суді апеляційної інстанції, тому позивач мав можливість направити в судове засіданні як іншого представника, так і прибути особисто. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та можливість розглянути подану скаргу за відсутністю скаржника. Також колегією суддів враховано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). 
16.03.2021 в судовому засіданні представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав. 
Згідно зі    ст.11 Цивільного кодексу України,    цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1    статті 626 Цивільного кодексу України    визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.05.2019 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди приміщення (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендарю у тимчасове платне користування (далі - оренда) земельну ділянку та розташовані на ній об`єкти, зазначені у статті 2 даного договору (далі - «об`єкт оренди»), а орендар, у свою чергу, зобов`язується прийняти об`єкт оренди у строкове користування і сплачувати орендну плату та інші платежі на умовах цього договору. Об`єкт оренди передається орендарю для використання за цільовим призначенням, а саме: для ведення господарської діяльності, зокрема, для здійснення сільськогосподарської діяльності, а також розміщення та діяльності офісу орендаря, з можливістю облаштування робочих місць для співробітників, розміщення комп`ютерів, серверів, обладнання, оргтехніки, а також облаштування місць тимчасового проживання для співробітників.
Відповідно до п.2.1.1 Договору об`єкт оренди - земельна ділянка загальною площею 8,1 гектарів, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Русанів, вулиця Жовтнева, 39 А, а також усі розміщені на ній будівлі та споруди, які домовилися називати: свинарник, загальною площею 3000 (три тисячі) метрів квадратних; адміністративні будівлі, загальною площею 300 (триста) метрів квадратних; забійний цех загального площею 450 (чотириста п`ятдесят) метрів квадратних; теплиці полікарбонатні, загальною площею 5000 (п`ять тисяч) метрів квадратних; пташники, загальною площею 1500 (тисячу п`ятсот) метрів квадратних; інші будівлі та споруди розміщені на вищезазначеній земельній ділянці.
Пунктами 3.2, 3.3 Договору сторони погодили, що обчислення строку оренди починається з дня передачі об`єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі об`єкта оренди орендарю. Об`єкт оренди повинен бути переданий в оренду від орендодавця до орендаря за «актом приймання-передачі об`єкта оренди» у строк, що не перевищує 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору.                                        
Також пунктами 5.1, 5.2 Договору сторони погодили, що орендодавець зобов`язаний передати об`єкт оренди орендарю, а орендар прийняти його у строк, визначений в пункті 3.3 даного договору, про що сторони складають акт приймання-передачі об`єкта оренди або передача повного доступу до об`єкту оренди. Вступ орендаря у користування об`єктом оренди настає із підписанням сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди.
Розмір орендної плати за об`єкт оренди складає 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень за 1 (один) місяць. Орендна плата сплачується орендарем в національній валюті України, шляхом щомісячних перерахувань на підставі даного договору на поточний рахунок орендодавця, в термін до 10 (десятого) числа кожного місяця оренди. Орендна плата сплачується за час фактичного користування об`єктом оренди та не пізніше 10-го числа кожного наступного місяця. Якщо час фактичного використання об`єкта оренди менше ніж календарний місяць, орендна плата сплачується у розмірі, пропорційному фактичному часу використання об`єкта оренди (п.п.4.1-4.3 Договору).
Вартість отриманих орендарем комунальних (електро-, водо-, теплопостачання, водовідведення) та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією об`єкта оренди, не входить до орендної плати, а сплачується орендарем окремо на основі рахунків отриманих від постачальників комунальних та інших послуг і показів відповідних лічильників (п. 4.5 договору). 
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними     представниками сторін та діє впродовж строку, вказаного в статті 3 даного договору (п.12.1 Договору).
Відповідно до п. 3.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладання сторонами ті діє     впродовж 60 (шістдесяти) місяців, починаючи з 01 травня 2019 року до     1 травня 2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх     зобов`язань за цим договором.
З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, Договір у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України є підставою для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.
Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній містить елементи різних договорів, а саме договору найму (оренди) та договору оренди землі.
Згідно з ч.6    ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.2 Закону України «Про оренду землі»         відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються         Земельним кодексом України,         Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч.1    ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 
Статтею 792 Цивільного кодексу України визначено, що    за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом    ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Пунктами 3.2, 3.3 Договору сторони погодили, що обчислення строку оренди починається з дня передачі об`єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі об`єкта оренди орендарю. Об`єкт оренди повинен бути переданий в оренду від орендодавця до орендаря за «актом приймання-передачі об`єкта оренди» у строк, що не перевищує 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору.
Орендодавець зобов`язаний передати об`єкт оренди орендарю, а орендар прийняти його у строк, визначений в пункті 3.3 даного договору, про що сторони складають акт приймання-передачі об`єкта оренди або передача повного доступу до об`єкту оренди. Вступ орендаря у користування об`єктом оренди настає із підписанням сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди (п.п.5.1, 5.2 Договору).
Тобто, сторонами було погоджено, що користування відповідачем об`єктом оренди настає із підписанням сторонами відповідного акта приймання-передачі.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази    належного виконання позивачем умов Договору    в частині передачі    ним орендованого     майна відповідачу за актом прийняття - передачі із зазначенням об`єкту оренди, наявного майна, що належить орендодавцю і передається разом із земельною ділянкою та приміщеннями, які на ній знаходяться, з підписами сторін. 
У пункті 5.9 Договору сторони передбачили, що якщо орендар з якихось причин відмовився підписати акт приймання-передачі об`єкт оренди в строки, передбачені п. 5.4 даного договору і не надав орендодавцю письмову мотивовану відмову, то акт приймання-передачі вважається як такий, що є підписаним орендарем.
Проте, матеріали справи не містять доказів звернення позивачем до відповідача із метою складання та підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди, як-то, вручення нарочно, або направлення за допомогою поштового зв`язку примірника відповідного акту. 
Також матеріали справи не містять безумовних доказів які б свідчили про передачу позивачем відповідачу доступу до об`єкта оренди та фактичного користування ним.   
Посилання позивача на здійснення відповідачем оплат у загальній сумі 50 000,00 грн, які сплачені останнім на рахунок позивача 11.06.2019 у сумі 30    000,00 грн та 18.07.2019 у сумі 20 000,00 грн із призначенням платежу - «оплата за оренду зг дог бн від 01.01.19», колегією суддів відхиляються як доказ передання та користування відповідачем об`єктом оренди, оскільки зазначені дії з боку відповідача у даному випадку лише слугують доказом щодо підтвердження своїх намірів в частині фактичної оренди об`єкта договору та ні яким чином не нівелює факту відсутності підтвердження передачі позивачем відповідачу об`єкта оренди, а також фактичного користування ним. 
Стосовно посилання позивача, в якості доказу користування відповідачем об`єктом оренди, на споживання останнім комунальних послуг, а саме: споживання електроенергії за адресою: Київська обл., Броварський район, с. Русанів, вул. Жовтнева, 39 А, колегія суддів зазначає наступне.
В якості належних та допустимих доказів зазначеного споживання позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків-фактур за спожиту електричну енергію за вересень 2019 року у сумі 48    509,88 грн, споживачем за яким визначено - приватне підприємство «Нерухомість та сервіс». Також позивачем долучено до справи копію дубліката квитанції №80 від 30.10.2019, якою підтверджується сплата приватним підприємством «Нерухомість та сервіс» на рахунок ТОВ «Київська обласна     ЕК» грошових коштів у сумі 48    509,90 грн. 
Із письмових пояснень позивача (а.с.109-111 т.1) вбачається , що позивач, як фізична особа, є     власником приватного підприємства «Нерухомість та сервіс» і особисто від імені вказаного підприємства в якості споживача здійснював оплату комунальних послуг.
Проте, вищенаведені докази ніяким чином не стосуються предмету даного спору (стягнення заборгованості з відповідача та розірвання договору оренди з відповідачем), і тим більше не спростовують вищевстановлене та висновків суду першої інстанції щодо фактичного непередання та не користування відповідачем об`єктом оренди. До того ж, приватне підприємство «Нерухомість та сервіс» не має договірних відносин з відповідачем і в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази приналежності зазначеної юридичної особи до об`єкту оренди.
Більше того, в матеріалах справи так само не містять доказів наявності будь-яких прав (володіння, користування та розпорядження) у     позивача на спірне майно, яке є об`єктом оренди за спірним Договором.
Крім того, не оскарження Договору зі сторони відповідача та не направлення позивачу претензій також у даному випадку не може свідчить про факт передачі та користування відповідачем об`єктом оренди. До того ж, позивач стверджуючи, що відповідачу було передано об`єкт оренди, також тривалий час з моменту укладання Договору не звертався до суду з відповідними вимогами.   
З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в порушення умов Договору (п. п. 3.2, 3.3, 5.1, 5.2 Договору) об`єкт оренди так і не був переданий орендодавцем (позивачем) орендарю (відповідачу) у зв`язку із чим, здійснення обчислення строку оренди (п.3.2 Договору) є протиправним та юридично не обґрунтованим.
Згідно з ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.     Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. 
Як встановлено вище, орендна плата сплачується за час фактичного користування об`єктом оренди та не пізніше 10-го числа кожного наступного місяця (п.4.3 договору).
Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для здійснення нарахування орендної плати, оскільки позивачем в порушення умов Договору не було передано відповідачу об`єкт оренди та матеріали справи не містять доказів зворотнього, а умови Договору не містять іншого моменту відліку початку строку виникнення правовідносин оренди.  
Вказане узгоджується правовий висновок, яки міститься у постанові Верховного суду від 12.02.2019 по справі №127/14633/16-ц.
Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про необхідність врахування позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018 по справі № 925/1596/16, при розгляді спірних правовідносин, виходячи з наступного.
Так, у згаданій постанові Верховний Суд дійшов висновків, що акт приймання-передачі орендованого приміщення не є єдиним доказом, який може підтвердити користування орендованим майном.
Однак, у даній справі суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не надано безумовних доказів, які б підтвердили факт передачі об`єкту оренди відповідачу, як і доказів фактичного користування ним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.04.2019 по справі №914/1479/18.
Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.12.2018 по справі №138/2657/16-ц, оскільки обставини та правовідносини у зазначені справи не є тотожними обставинам і правовідносинам у даній справі, а також фактичні обставини, установлені у справі №138/2657/16-ц,    та матеріально-правове регулювання спірних відносин, є іншими, ніж у даній справі, яка розглядається, тому ці справи не є подібними. 
З огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення орендної плати та комунальних послуг за Договором, колегією суддів визнаються не доведеними належними та допустимими доказами у справі у зв`язку із чим відсутні підстави до задоволення вимог в цій частині. 
Позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідної від основної заборгованості.
Стосовно позовних вимог про розірвання Договору з підстав істотного порушення відповідачем умов Договору, що полягає у систематичній несплаті орендної плати, колегія суддів також погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.   
У відповідності до ст.783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;     наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;         наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;     наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. 
Положеннями    ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24    і    25    цього    Закону    та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених    Земельним кодексом України    та іншими законами України.
Статтею    24    Закону України "Про оренду землі" передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Статтею 141 Земельного кодексу України    передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема пунктом "д" такою підставою визначено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Натомість, враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями    Цивільного кодексу України, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" ст.141 Земельного кодексу України, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 по справі №6-1449цс17).
Так, відповідно до ч.2    ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Пунктом 12.3 Договору передбачено, що договір може бути розірваний орендодавцем в односторонньому порядку, зокрема, у випадку невиконання протягом 15 робочих днів орендарем свого зобов`язання по оплаті орендної плати, а також комунальних і експлуатаційних послуг: у випадку суттєвого порушення орендарем умов договору. При цьому під «суттєвим порушенням орендарем умов договору» сторони домовились розуміти такі порушення умов даного договору: систематичне (більше трьох разів) порушення орендарем строків сплати орендної плати, більше ніж на 15 робочих днів щоразу; систематичне (більше трьох разів) перешкоджання уповноваженим представникам орендодавця доступу до об`єкти оренди, у порядок) передбаченому даним договором.
З огляду на встановлені вище обставини щодо не виконання саме позивачем умов Договору в частині передання відповідачу об`єкту оренди, та, як наслідок, відсутність можливості у відповідача користування таким майном, а також, враховуючи відсутність будь-якої заборгованості у відповідача з орендної плати, судом першої інстанції правомірно визнано позовну вимогу про розірвання Договору з підстав не належного виконання відповідачем свої зобов`язань за останнім не обґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню.
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.76-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.   
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Порушень та неправильного застосування суд першої інстанції норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони  спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.    
 При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Петровіцького Андрія Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/3071/19 залишити без змін.  
           3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги  покласти на скаржника.     
           4.Матеріали справи №911/3071/19 повернути до Господарського суду Київської області.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 22.03.2021. 
                  
Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                Є.Ю. Шаптала