ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/430/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/4980/19 Категорія: 307000000 	Прилуцький В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 лютого 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар 	Торопенко Н.М.	

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2020 (повний текст складено 28.12.2020, суддя в суді першої інстанції Прилуцький В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  визначення  додаткового строку  для подання  заяви про прийняття  спадщини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у грудні 2019 року, діючи через адвоката Геріха М.А., звернувся до суду з позовом, яким просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плоске Смілянського р-ну тривалістю 3 місяці, мотивуючи про те, що він не знав про наявність заповіту спадкодавця на його ім`я, а тому не звернувся вчасно до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2020 позовні вимоги у справі задоволено частково та визначено позивачу додатковий строк 2 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті  ОСОБА_3 в с. Плоске Смілянського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд виходив з того, що позивач пропустив строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин – проживання в іншій країні та внаслідок необізнаності про наявність заповіту на його ім`я, оскільки нотаріус не повідомив його про відкриття спадщини та наявність такого заповіту. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 28.01.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Скаржник вказує на те, що про відкриття спадщини позивач був обізнаний з травня 2019 року, коли ОСОБА_4 особисто повідомила йому про смерть бабусі та про існування заповіту, що підтверджується показаннями цієї особи. Навіть за відсутності заповіту позивач мав би право спадкування за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інтонації залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.11.2019 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_5 є онуком спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.11.1991 (а.с.13), копією свідоцтва про зміну імені від 16.05.2019 (а.с.14) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження від 13.12.2019 (а.с.15).
Позивач посилаючись на те, що він постійно проживає за межами України - в Російській Федерації, про смерть своєї бабусі ОСОБА_3 він дізнався із телефонного дзвінка ОСОБА_4 , однак на похорони приїхати не зміг. В листопаді 2019 року він знову ж таки з телефонного дзвінка ОСОБА_4 дізнався про існування заповіту, складеного ОСОБА_3 на його ім`я. Після чого він дав доручення ОСОБА_4 для оформлення його спадкових прав та написав відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак йому повідомили про те, що він пропустив встановлений законом строк для подання такої заяви.
З відповіді Дубіївської сільської ради Черкаського району №05-09/510 від 20.12.2019 вбачається, що ОСОБА_3 складалось 2 заповіти – 03.08.2012 та 12.06.2015 (а.с.17).
З довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради №2232 від 19.08.2019 вбачається, що померла ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_3 в домоволодінні ніхто крім померлої не був зареєстрований і не проживав (а.с.56).
Позивач вказує на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 не проживав із спадкодавцем та про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Нотаріус же не здійснила жодних для його повідомлення про існування заповіту та не здійснила його виклику для реалізації права на прийняття спадщини. Ці обставини перешкодили подати заяву про прийняття спадщини в належні строки та обумовили звернення з цим позовом до суду для визначення додаткового строку для подання такої заяви.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.
У відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до положень ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно роз`яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Крім того, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок зроблений у постанові ВСУ від 26.09.2012 у справі №6-85цс12 та підтриманий в постанові ВС від 12.11.2018 у справі №136/200/17.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Крім того, у п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже передумовою для судового захисту права на спадщину, як у цій справі, є звернення спадкоємця до нотаріуса для її оформлення та відмова в цьому. Проте у даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталася до нотаріуса для оформлення спадщини та отримала відмову, отже подача позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за таких обставин буде передчасною.
У даному випадку на а.с.16 наявна відмова нотаріуса від 12.12.2019 у видачі позивачу у справі (в особі його представника) свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведених норм законодавства вбачається, що вирішуючи цей спір, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у нього об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , оскільки він постійно проживає в іншій країні – Російській Федерації, через наявність конфлікту між Україною та РФ не міг прибути на похорон до спадкодавця, а нотаріус, що посвідчував заповіт на користь позивача, не повідомила його про наявність відповідного розпорядження спадкодавця на випадок своєї смерті, що об`єктивно перешкодило позивачу в належний строк звернутися для реалізації своїх спадкових прав, що виникають із заповіту. 
Доказів належної обізнаності позивача про наявність заповіту, складеного на його користь, матеріали справи не містить, що спростовує посилання скаржника на те, що про цю обставину позивач був обізнаний з травня 2019 року, коли ОСОБА_4 особисто повідомила йому про існування заповіту, адже про відкриття спадщини та про наявність заповіту спадкоємця має офіційно повідомляти саме нотаріус, а не будь-яка стороння особа з урахуванням такого.
Відповідно до ст.63 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Отже на саме нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Відповідні висновки містяться у постанові ВС від 21.09.2020 у справі №130/2517/18.
Додатково апеляційний суд враховує, що пропуск позивачем строків на подання заяви про прийняття спадщини є незначним – вказаний строк закінчився 16.11.2019, а відповідну заяву позивачем подано 28.11.2019.
Посилання скаржника у справі на те, що навіть за відсутності заповіту позивач мав би право спадкування за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК України апеляційний суд відхиляє, оскільки пріоритет при здійсненні спадкування мають спадкодавці, визначені у заповіті, а спадкування за законом – відбувається лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (ч.2 ст.1223 ЦК України), що в даній справі не мало місця.
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  визначення  додаткового строку  для подання  заяви про прийняття  спадщини – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 23.02.2021.

Суддя-доповідач

       Судді