ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2186/21 Справа № 210/5711/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/5711/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року , -
ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – АТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідачів в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 24.04.2009 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 % ( 25% - ХОЗЛ, 15% - туговухість, 5% - деф. артр.) з 06 квітня 2009 року, безстроково.
Вважаючи причиною отриманих професійних захворювань тривалу роботу у відповідачів в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на свою користь моральну шкоду у розмірі 98 114,00 грн., з відповідача Акціонерного товариства  «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь моральну шкоду у розмірі 138 036,00 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь  ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 50 000 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 80 000 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПІВДГЗК» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з АТ «ПІВДГЗК» на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, судового збору на користь держави та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову до АТ «ПІВДГЗК» в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вважає, що судом не враховано, що відповідач проводив належне забезпечення ОСОБА_1 необхідними засобами захисту при виконанні трудових обов`язків. При цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах.
Крім того, відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, проте, наявнийпричинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.
Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Акт розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 11.02. 2009 року не може бути взято до уваги судом, як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує лише виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення, у зв`язку з чим стійкої втрати професійної працездатності.
Вказує, що встановлення позивачу лише відсотків втрати професійної працездатності і при цьому не встановлення інвалідності, свідчить про те, що позивач може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи. 
Розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача АТ «ПІВДГЗК», до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача АТ «ПІВДГЗК» залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін. 
Рішення суду в частині часткового задоволених позовних вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «ПІВДГЗК», ОСОБА_2 , яка наполягала на доводах апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 з 12.02.1974 року по 26.03.1986 року працював в цеху підготовки составів Криворізького металургійного заводу ім. В.І. Леніна, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»), заготівельником составів для розливу плавок, бригадиром двору виливниць, заготівельником составів для розливу плавок. З 15.06.1992 року по 05.06.2009 року працював на дробарній фабриці (УДТК) ВАТ «Південний ГЗК», правонаступником якого є АТ «Південний ГЗК» дробарником, слюсарем черговим та по ремонту устаткування ( а.с. 14-18).
05.06.2009 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 18).
Відповідно до п. п. 9, 10, 14 Акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 11.02.2009 року,позивачу встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого, нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху), дв. плечелопатковий періартроз (ПФ другого ст.), деф. артроз, ліктьових та колінних суглобів (ПФ нульового-першого ст.) (а.с.19-22).
Згідно п.17 вищевказаного Акту, причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є тривалий стаж роботи в умовах впливу пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищує ГДК, шуму, рівень якого перевищує ГДР та фізичним навантаженням, що перевищує норми. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2 від 10% до 70%: ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 21,5-12,1 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; АТ «Південний ГЗК» - 12,3-6,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Рівень шуму: АТ «Південний ГЗК» 98-93 дБА при ГДР 80 дБА. Рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг: АТ «Південний ГЗК» - 40 при нормі до 30; робоча поза до 300/300, % зміни: АТ «Південний ГЗК» - 45,4/22,3 при нормі 25/немає, нахили тулубу за зміну: ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - більше 300 при нормі до 100; АТ «Південний ГЗК» - більше 200 при нормі до 100; потужність зовнішньої роботи, Вт - при загальному навантаженні: АТ «Південний ГЗК» - 98 при нормі 90, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 90 при нормі 23-45. Важкість праці відноситься до 3 кл. 2 ст. шкідливості.
Відповідно до п.19 Акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 11.02.2009 року,професійні захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці: ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці», з боку адміністрації цеху підготовки составів КМЗ, ливарно-механічного цеху № 2 заводу «Ремгормаш» та ДФ і УДТК ВАТ «ПівдГЗК», в період його роботи на цих підприємствах.
Висновком МСЕК від 24.04.2009 року, ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 % ( 25% - ХОЗЛ, 15% - туговухість, 5% - деф. артр.) з 06 квітня 2009 року, безстроково (а.с. 32,33).
На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачами з вини яких її й заподіяно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту № 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 лютого 2009 року, причиною професійних захворювань позивача є тривала робота позивача  у відповідача АТ «ПІВДГЗК» 16 років 11 місяців 21 день, в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.
Отже, роботодавець АТ «ПІВДГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, в тому числі, з вини АТ «ПІВДГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Посилання представника відповідача АТ «ПІВДГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійних захворювань безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 лютого 2009 року, причиною професійних захворювань позивача є його робота, на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.
При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПІВДГЗК» в цій частині колегія суддів не бере до уваги.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПІВДГЗК» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. 
Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий стабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Посилання представника відповідача АТ «ПІВДГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача АТ «ПІВДГЗК» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача АТ «ПІВДГЗК», в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 16 років 11 місяців 21 день, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 40%, безстроково, здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.
Аргументи апеляційної скарги АТ «ПІВДГЗК» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача АТ «ПІВДГЗК», фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,  оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»- залишити без задоволення.
Рішення  Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу   Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий: 

Судді: