Номер провадження: 22-ц/813/4133/21 
Номер справи місцевого суду: 514/724/20
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2021 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року у складі судді Тончевої Н.М.,
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року в розмірі 2547 гривень 50 копійок.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 766 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення донькою повноліття.  Проте, відповідач не своєчасно сплачує аліменти, внаслідок чого станом на 03 червня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 4436 гривень 00 копійок. 
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 500 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково зменшив розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки у справі відсутні докази про те, що відповідач має тяжке захворювання, яке не дає йому змоги працевлаштуватись та отримувати доходи.
Справу призначено до розгляду без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує рішення в частині обґрунтування судом зменшення розміру неустойки (пені), а тому в іншій частині рішення не переглядається.
Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 вересня 2016 року зазначений шлюб розірвано та визначено місце проживання дітей разом із матір`ю.
30.11.2016 рішенням Тарутинського районного суду Одеської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 766 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення ними повноліття. 
07.11.2016 Тарутинським районним судом Одеської області видано виконавчий лист №514/1287/16 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 766 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 766 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
29 квітня 2019 року донька сторін ОСОБА_3 досягла повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 17 липня 2020 року №8596, за період з січня 2020 року по квітень 2020 року включно, у відповідача ОСОБА_2 наявна заборгованість по аліментам в розмірі 4 436 грн., яку останній повністю сплатив у червні 2020 року. 
З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем з січня 2020 року по квітень 2020 року включно аліменти нараховані в розмірі 1109 грн. не сплачувалися, у травні 2020 року відповідач сплатив аліменти у розмірі 1109 грн.
Позивачем надано суду розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року, яка дорівнює 4 436 грн., а стягненню з відповідача підлягає сума неустойки (пені) в розмірі 2 547,50 грн, що дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів за цей період, враховуючи правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18)
Так, у зазначеній постанові зазначено, що у разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Судом також встановлено, що відповідач за період з 1 кварталу 2017 року по 2 квартал 2020 року не отримував доходів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. На обліку в Тарутинській районній філії Одеського обласного центру зайнятості не перебуває, що підтверджується довідкою вказаного центру від 18 вересня 2020 року №469. Згідно медичних висновків лікарів має полікістоз печінки, кісту правої долі печінки, а також доліхосигму.
Проте, докази які б свідчили, що ОСОБА_5 має захворювання, що призвели до втрати працездатності, або що він тривалий час знаходився на лікуванні, яке позбавило його можливості своєчасно сплачувати аліменти у період виникнення заборгованості, останнім судам першої та апеляційної інстанцій не надані.
Відповідно до ч.ч.1,6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2ст.196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Наведені вище докази свідчать про те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має діагноз, який не є доказом наявності у нього тяжкого захворювання.
В свою чергу, сама по собі обставина відсутності у відповідача офіційного місця роботи та наявність захворювань, які не свідчать про втрату працездатності, не свідчить про об`єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов`язку утримувати власних дітей, забезпечуючи створення умов, необхідних для всебічного та гармонійного їх розвитку.
За таких обставин висновок суду про те, що відповідач має тяжке захворюванням, що не дає йому змоги працевлаштуватися та отримувати доходи є припущенням, яке не може бути покладено в обґрунтування підстав для застосування ч.2ст.196 СК України.
Враховуючи наведене, правових підстав для застосування правил ч.2ст.196 СК України у суду першої інстанції не було.
Отже, при відповідальному ставленні до своїх батьківських обов`язків відповідач зобов`язаний забезпечити належний рівень матеріального забезпечення своїм дітям, своєчасно сплачувати аліменти, не допускати виникнення заборгованості по сплаті аліментів.
Враховуючи вартість життя та забезпечення соціально-побутових потреб дітей, їх навчання та здоров`я, розмір аліментів, встановлений судовим рішенням повинний виконуватися відповідачем згідно ч.5 ст.124 Конституції України, оскільки судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, так саме і для відповідача.
ОСОБА_5 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості своєчасно сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.
Також відповідач достовірно знав про наявне в нього зобов`язання зі своєчасної сплати аліментів, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. 
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом стягнення неустойки (пені) в розмірі 500 грн. є необґрунтованим.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні шляхом задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року в частині вимог про стягнення неустойки змінити.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 547,50 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:
Судді: