УХВАЛА
 
30 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 726/680/19 
провадження № 61-18134св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Лисака І. Н.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що на підставі договору дарування 
від 17 липня 2017 року, укладеним між ним та ОСОБА_2 , він є власником квартири АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до довідки - виписки з домової книги про склад сім`ї в цій квартирі зареєстровані він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Посилаючись на те, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 у належній йому квартирі порушує його право власності, в в добровільному порядку вона 
з реєстраційного обліку за адресою цієї квартри не знімається, хоча і не проживає в квартирі з 2017 року, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 21 червня 
2019 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 11 листопада 2019 року заочне рішення від 21 червня 2019 року скасовано, справу призначено 
до розгляду в загальному порядку.
 
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання 
про розподіл судових витрат.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2020 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасувати та залишити в силі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із Садгірського районного суду 
м. Чернівців.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права 
без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку
наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального 
та процесуального права.
 
Підстави для виклику сторін відсутні.
 
За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України.
 
З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду у складі п`яти суддів.
 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
в складі колегії з п`яти суддів.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                     В. М. Коротун
 
                                                                                                     М. Є. Червинська