ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 січня 2021 року           справа №360/2448/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року (повний текст складено 11 вересня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/2448/20 (суддя І інстанції – Пляшкова К.О.) за позовом адвоката Приходька Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-
                                                              У С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду 25 червня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Приходька Євгена Володимировича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якій з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: 1) скасувати нарахування відповідачем позивачу податкових зобов`язань по ЄСВ за 2019 рік у зв`язку з помилковим поданням Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за формою № 5Д (річна) за 2019 рік; 2) скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року № Ф-58680-51.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з серпня 1994 року, з 2012 року ним обрано спрощену систему оподаткування. У зв`язку з тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, позивач не є платником єдиного внеску у розумінні Закону № 2464-VI.
Позивачем помилково 10 січня 2020 року надано до відповідача Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за Формою № 5Д (річна) за 2019 рік, в якому нараховано зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік в сумі 11016,72 грн.
У зв`язку з виявленням такої помилки позивач звернувся до відповідача листом від 11 березня 2020 року щодо скасування нарахування податкових зобов`язань по ЄСВ за 2019 року у зв`язку з помилковим поданням звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2019 рік.
Відповідач листом від 01 червня 2020 року № ФОП-2113/12-32-51-06 відмовив позивачу у скасуванні нарахування податкових зобов`язань по ЄСВ за 2019 рік. Одночасно з листом ГУ ДПС у Луганській області від 01.06.2020 № ФОП-2113/12-32-51-06 позивачу направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 № Ф-58650-51.
З урахуванням викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 360/2448/20 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області від 11 березня 2020 року № Ф-58680-51, якою ОСОБА_1 визначено суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 11016,72 грн. Зобов`язано Головне управління ДПС у Луганській області виключити з інтегрованої картки платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік в сумі 11016,72 грн, самостійно нараховану ОСОБА_1 у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 10 січня 2020 року № 9323788228. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з обліковими даними інтегрованої картки ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування станом на 29 лютого 2020 року за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 11016,72 грн, яка складається з нарахованих сум єдиного внеску за 2019 рік у загальній сумі 11016,72 грн згідно з поданим звітом.
У зв`язку із самостійним поданням звіту ОСОБА_1 до податкового органу, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року № Ф-58680-51 сформована ГУ ДПС у Луганській області із дотриманням вимог Закону № 2464-VI, тому відсутні підстави для її скасування.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного висновку. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 31 серпня 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку, що підтверджено копіями свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 31 серпня 1994 року серії В00 № 926279 та платника єдиного податку від 30 травня 2012 року серії Б № 760201 (арк. спр. 5, 6).
Одночасно позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 01 лютого 2018 року серії ААІ № 480073 (арк. спр. 7).
Позивачем 10 січня 2020 року подано до ГУ ДПС у Луганській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, в якому визначено суму нарахованого єдиного внеску – 11016,72 грн (арк. спр. 9, 10).
Згідно з даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 29 лютого 2020 року за позивачем облікована недоїмка по сплаті єдиного внеску за 2019 рік в сумі 11016,72 грн, нарахування якої відбулося 10 лютого 2020 року на підставі звіту від 10 січня 2020 року № 9323788228 з терміном сплати 10 лютого 2020 року (арк. спр. 45-46).
ГУ ДПС у Луганській області станом на 29 лютого 2020 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року № Ф-58680-51, в якій зазначено, що сума боргу позивача становить 11016,72 грн, у тому числі, недоїмка – 11016,72 грн (арк. спр. 16).
Згідно з відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення, позивачем вказану вимогу отримано 17 березня 2020 року (арк. спр. 44).
Позивач звернувся до ГУ ДПС у Луганській області із заявами від 11 березня 2020 року та 27 травня 2020 року щодо помилкового подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік та скасування нарахованих податкових зобов`язань по ЄСВ в сумі 11016,72 грн (арк. спр. 11, 12).
ГУ ДПС у Луганській області у листі від 01 червня 2020 року № ФОП-2113/12-32-51-06 повідомило платнику, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком, Порядком № 435 не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, також Порядком № 435 не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок. При цьому, письмове звернення від такого платника щодо визнання Звіту нечинним, немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 16 розділу ІІ Порядку № 435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник (арк. спр. 14-15).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон № 2464-VI) визначено, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3);
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктами 1 та 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:
- обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя);
- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);
- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);
- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);
- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:
члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню;
особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частиною третьою статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.
З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 
Системний аналіз наведених норм свідчить, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони отримують пенсію за віком, можуть бути платниками єдиного внеску за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що передбачає собою укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2018 року у справі № 806/2169/16, від 04 вересня 2019 року у справі            № 806/1503/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 817/1241/16.
Пенсійним посвідченням позивача підтверджено, що він отримує пенсію за віком, відповідно, позивач у розумінні частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, допустимим доказом чого є відповідний договір.
ГУ ДПС у Луганській області не виконало вимоги ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження в адміністративній справі в частині надання до суду договору про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Як повідомив представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції, такий договір у відповідача відсутній, оскільки з ОСОБА_1 цей договір не укладався.
Оскільки відповідачем до матеріалів справи не надано допустимих доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не є платником єдиного внеску, що виключає, у тому числі, обов`язки щодо подання звітності, своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Суд зауважує, що помилкова подача позивачем звіту за 2019 рік жодним чином не свідчить про його добровільну участь у системі страхування. 
Відповідно, суд дійшов висновку, що звітність подана особою, яка не є платником єдиного внеску, не є підставою для обчислення єдиного внеску податковим органом, вжиття заходів впливу та стягнення, до яких віднесено надіслання платнику вимоги про сплату боргу (недоїмки).                                                                                                              Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ДПС у Луганській області безпідставно сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2020 року № Ф-58680-51, вона не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги щодо скасування нарахування відповідачем позивачу податкових зобов`язань по ЄСВ за 2019 рік у зв`язку з помилковим поданням Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за формою № 5Д (річна) за 2019 рік, су зазначає таке.
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 1, 2 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.
Звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту.
Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку.
При формуванні Звіту страхувальником або відповідальною особою страхувальника, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), зазначається тип форми.
Правовий висновок, що у податкового органу відсутні підстави вважати звіт, що не відповідає вимогам Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, податковою звітністю і включати його дані в облікову картку платника сум єдиного соціального внеску викладено Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2020 року у справі № 805/834/16-а.
За встановлених судом обставин, що позивач не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому поданий ним за 2019 рік звіт не відповідає вимогам Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, суд дійшов висновку, що у ГУ ДПС у Луганській області були відсутні підстави вважати помилково поданий позивачем звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік податковою звітністю і включати його дані в інтегровану картку платника.
Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
За визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, встановленим алгоритмам (правилам) її співставності та логічного і арифметичного контролю; перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.
Згідно з пунктами 3-6 розділу І Порядку оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС. Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи. За даними оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску ДФС та її територіальними органами формується звітність про нарахування та надходження податків, зборів, єдиного внеску, надходження митних та інших платежів до бюджетів, податковий борг, недоїмку зі сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати контрольно-перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), надміру сплачені податки, збори, єдиний внесок тощо.
Підпунктом 1 глави 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Виходячи з аналізу наведених вище положень, суд дійшов висновку, що у позивача існує правовий інтерес, щоб дані його інтегрованої картки відповідали дійсності та відображали реальний стан розрахунків з бюджетом, оскільки дані ІКП про наявність заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 11016,72 грн за 2019 рік є самостійною підставою для формування та надіслання податковим органом позивачу вимог про сплату боргу, що вимагатиме постійного звернення позивача до суду за захистом його порушених прав.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік в сумі 11016,72 грн, самостійно нараховану ОСОБА_1 у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 10 січня 2020 року № 9323788228, а не скасування нарахування податкових зобов`язань по єдиному внеску, як просив позивач.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 360/2448/20 - залишити без задоволення.              
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 360/2448/20 - залишити без змін.                  
Повне судове рішення складено 12 січня 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко