ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8114/19                                                                                Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
судді-доповідача          - Горяйнова А.М.,
суддів          - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16-163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- скасувати рішення Міністерства оборони України від 16 травня 2016 року в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу у разі настання ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16-163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року причини пропуску строку звернення до суду були визнані поважними.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що на час виникнення спірних правовідносин у нього відсутній статус військовослужбовця, у зв`язку з чим Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі – Порядок № 975) на нього не поширюється. Також позивач вважає, що вказаний Порядок незаконно встановлює додаткову умову для виплати одноразової грошової допомоги, яка відсутня у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме – вимогу про надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції позбавив його соціальної підтримки за фактом погіршення здоров`я вже після закінчення військової служби, але внаслідок війни під час захисту Батьківщини. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року – скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що згідно з довідкою Дружківського міського військового комісаріату від 27 грудня 2017 року № 04/9267   ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах СРСР та у період з 21 грудня 1982 року по 31 грудня 1984 року приймав участь у бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Республіки Афганістан у складі в/ч НОМЕР_1 . 
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0596572 ОСОБА_1 з 12 жовтня 2015 року була встановлена ІІІ група інвалідності з призначенням чергового переогляду на 01 грудня 2016 року, а згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0605535 позивачу з 15 березня 2016 року встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01 грудня 2016 року. Причиною інвалідності у вказаних довідках зазначені поранення (контузія) і захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. 
ОСОБА_1 подав заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Зазначена заява була направлена до Міністерства оборони України.
На засіданні комісії Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом від 13 травня 2016 року № 34, було зроблено висновок про необхідність повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки серед них відсутні документи, що свідчать про причину і обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Витяг з такого протоколу був направлений позивачу листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 06 листопада 2018 року.
Не погоджуючись із рішенням Міністерства оборони України, викладеним у протоколі від 13 травня 2016 року № 34, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №  975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Відповідно до п. 11 вказаного Порядку заявник зобов`язаний надати копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 
Відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку №  975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
Враховуючи, що надані позивачем документи не містять відомостей про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах діяло правомірно. 
Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав. 
У відповідності п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з ч. 1 ст. 3 вказаного Закону його дія поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів – громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та був звільнена у запас до проголошення незалежності України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Соціальним захистом військовослужбовців, згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Зазначене свідчить про те, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу у військових формування та Збройних Силах України. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у порядку та на умовах, передбачених для військовослужбовців Збройних Сил України. 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до ч. 9 ст. 163 вказаного Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що він не є військовослужбовцем на час виникнення спірних правовідносин, як на підставу для не застосування Порядку № 975, затвердженого Кабінетом Міністрів України, під час вирішення питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. 
Також колегія суддів враховує, що підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені у ст. 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно вказаної норми права призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
У свою чергу п. 11 Порядку № 975 передбачає, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу, серед іншого, копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Положення ч. 9 ст. 163 та ст. 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у своїй сукупності вказують на те, що повноваження щодо визначення порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладені саме на Кабінет Міністрів України, а встановлена п. 11 Порядку № 975 вимога про надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), є обґрунтованою (такий документ є необхідним для перевірки наявності умов, з якими закон пов`язує можливість виплати одноразової грошової допомоги). 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції. 
Згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні обсягу повноважень Міністерства оборони України за наслідками розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Порядок вирішення питання щодо призначення одноразової грошового допомоги та порядок дій кожного з органів, які приймають участь у прийнятті такого рішення визначені у п. 13 Порядку № 975. 
Відповідно до п. 13 Порядку № 975 у редакції, що діяла на час складення протоколу від 13 травня 2016 року № 34, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже, відповідно до п. 13 Порядку № 975 Міністерство оборони України за результатам  розгляду матеріалів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги було наділене повноваженнями прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні такої допомоги.
Натомість, документи позивача не були розглянуті Міністерством оборони України у встановленому законом порядку. Одне з рішень, передбачених п. 13 Порядку № 975 скаржником не приймалося.
Як раніше зазначалося, документи позивача були повернуті для дооформлення. Разом з тим повноваження Міністерства оборони України у цих правовідносинах станом на 13 травня 2016 року обмежувалися прийняттям рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Лише 24 квітня 2019 року набрали чинності зміни до п. 13 Порядку № 975, згідно з якими розпорядник бюджетних коштів був наділений повноваженнями приймати рішення про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).
Отже, під час вирішення заяви ОСОБА_1 про надання одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України діяло не в порядку та не у спосіб, що були визначені п. 13 Порядку № 975 у редакції, чинній на час складення протоколу від 13 травня 2016 року № 34.
Колегія суддів під час апеляційного розгляду справи також враховує правову позицію Верховного Суду щодо застосування п. 13 Порядку № 975 за тотожних обставин, що викладена в постанові від 11 серпня 2020 року у справі № 808/3421/16-а
У вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що дослідженню підлягає саме законність прийнятого рішення, тобто чи прийнято таке у межах та у спосіб визначених законодавством повноважень, а не підстави за яких документи були надіслані на доопрацювання. Прийняття Міноборони рішення про повернення на доопрацювання документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги суперечить вимогам Порядку № 975, оскільки положеннями цього Порядку не передбачено можливості вирішення цього питання шляхом прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання. Також Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до п. 70 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 286/2720/16-а Верховний Суд також погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що Міноборони не прийнято одне з двох передбачених чинним законодавством рішень – про призначення або про відмову   у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні касаційної скарги відповідача.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним дій Міністерства оборони України щодо повернення документів про виплати грошової допомоги на доопрацювання та зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву. 
Таким чином суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, проте ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року – скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року – скасувати. 
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання згідно з протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року № 34.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи, що подані ОСОБА_1 для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк            

                                                                                                    Є.В. Чаку