Номер провадження: 22-ц/813/3417/21 
Номер справи місцевого суду: 510/606/18
Головуючий у першій інстанції Сорокін К. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника BYO LTD (БЙО ЛТД) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до компанії BYO LTD (БЙО ЛТД) та компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ) про стягнення заробітної плати, витрат на репатріацію та моральну шкоду, на рішення Ренійського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Сорокіна К.В.., 23 вересня 2020 року в м. Рені, -

встановила:
Короткий зміст позовних вимог та рух справи
03.04.2018 року ухвалою Ренійського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі № 510/608/18 за позовною заявою громадянина Туреччини ОСОБА_17 , громадянина Грузії ОСОБА_18 , громадянина України ОСОБА_19 , громадянина України ОСОБА_11 , громадянина Грузії ОСОБА_12 , громадянина Індії ОСОБА_13 , громадянина Індії ОСОБА_14 , громадянина Грузії ОСОБА_15 , громадянина Туреччини ОСОБА_20 до компанії BYOLT(БЙО ЛТД) про стягнення заробітної плати на загальну суму 42 992,00 доларів США.
03.04.2018 року ухвалою Ренійського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі № 510/606/18 за позовною заявою громадянина Азербайджану ОСОБА_21 , громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , громадянина Грузії ОСОБА_3 , громадянина Грузії ОСОБА_4 , громадянина Азербайджану ОСОБА_22 , громадянина Азербайджану ОСОБА_23 , громадянина України ОСОБА_7 до компанії BYO LTD (Відповідач-1) та компанії ALBUS DENIZCILIK LTD. STI (Відповідач-2) про стягнення заробітної плати солідарно на загальну суму 73 141,00 доларів США.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням Відповідачами як роботодавцями своїх обов`язків за укладеними індивідуальними трудовими контрактами із Позивачами у зв`язку із їх працевлаштуванням на т/х МАМБА Бі (MAMBA B), ІМО номер: 9189706, прапор – Панама, порт приписки – Панама Сіті (далі – «Судно»).
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 23.04.2018 року справи № 510/606/18 та 510/608/18 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду із визначенням єдиного номеру справи № 510/606/18.
18.05.2018 року ухвалою Ренійського районного суду Одеської області задоволено заяву представника позивачів про забезпечення морської вимоги, вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на Судно. Дана ухвала була оскаржена адвокатом відповідача BYO LTD(БЙО ЛТД) в апеляційному порядку. 
23.08.2018 року постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу компанії BYO LTD, подану представником адвокатом Григоренко Ю.С., залишено без задоволення, ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року про забезпечення морської вимоги - залишено без змін.
На вказане судове рішенням була подана касаційна скарга представником компанії BYO LTD(БЙО ЛТД). 
12.11.2018 року постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу адвоката Григоренка Ю.С в інтересах іноземної компанії BYO LTD залишено без задоволення, ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року про забезпечення позову та постанову апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2018 року залишено без змін.
05.07.2018 року представником позивачів було подано заяву про збільшення позовних вимог на суми понесених витрат на репатріацію позивачів, а також моральну шкоду у сумі 50 відсотків від заборгованості по заробітній платні, оскільки Позивачі були залишені на борту Судна без постачання та грошових коштів, що створило загрозу їх життю та здоров`ю. Загальна сума позовних вимог склала 178 594,50 доларів США, яку позивачі просили стягнути із відповідачів, обґрунтовуючи підсудність справи Ренійського районного суду Одеської області тим, що на території України – в акваторії Ренійського морського порту -перебуває Судно, що належить компанії BYO LTD. Будь-яке інше майно Відповідачів на території України відсутнє.
Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), еквівалент 51 117,00 доларів, з яких: - на користь громадянина України  ОСОБА_19  заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 4 675,00 доларам США, а також моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а всього 5 267,00 доларів США; -  на користь громадянина України  ОСОБА_11 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 3 835,00 доларам США, а також моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а всього 4 427,00 доларів США; - на користь громадянина Грузії  ОСОБА_12 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 7 400,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 199, 00 доларам США, а всього 8 191 доларів США; - на користь громадянина Туреччини  ОСОБА_24 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 10 333,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 200,00 доларам США, а всього 11 125 доларів США; -на користь громадянина Грузії  ОСОБА_15 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 3 724,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 199,00 доларам США, а всього 4 515 доларів США; - на користь громадянина Індії  ОСОБА_13 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 2 000,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 900,00 доларам США, а всього 3 492 доларів США; - на користь громадянина Грузії  ОСОБА_25 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 6200,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 199,00 доларам США, а всього 6 991 доларів США; - на користь громадянина Індії  ОСОБА_26 Сингх заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 1 720,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 900,00 доларам США, а всього 3 212 доларів США; - на користь громадянина Туреччини  ОСОБА_27  заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 3 105,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 200,00 доларам США, а всього доларів 3 897 США.
Стягнуто солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ)  та Компанії BYO еквівалент 78 883 доларів США, з яких - на користь громадянина Азербайджану  ОСОБА_21 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 18 700,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 300,00 доларам США, а всього 19 592 доларів США; - на користь громадянина Азербайджану  ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 12 750,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 300,00 доларам США, а всього 13 642 доларів США; - на користь громадянина Грузії  ОСОБА_3 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 3 468,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 199,00 доларам США, а всього 4 259 доларів США; - на користь громадянина Грузії  ОСОБА_4 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 2 695,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 199,00 доларам США, а всього 3 486 доларів США; - на користь громадянина Азербайджану  ОСОБА_22 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 18 738,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 300,00 доларам США, а всього 19 630 доларів США; - на користь громадянина Азербайджану  ОСОБА_23 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 12 650,00 доларам США, моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а також витрати на репатріацію у розмірі еквівалентному 300,00 доларам США, а всього 13 542 доларів США; - на користь громадянина України  ОСОБА_7 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі еквівалентному 4 140,00 доларам США, а також моральну шкоду у розмірі еквівалентному 592 доларам США, а всього 4 732 доларів США.
Стягнуто солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) на користь   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  судовий збір у розмірі 234,78грн. кожному, а всього 1 643,46 грн. /сплачений судовий збір за моральну шкоду/.
Стягнуто з Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) на користь  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_28 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_29 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 судовий збір у розмірі 234,78 грн. кожному, а всього 2 112,98  грн. /сплачений судовий збір за моральну шкоду/. 
Стягнуто солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) на користь: ОСОБА_1 79 грн. 32 коп.; ОСОБА_2 79 грн. 32 коп.; ОСОБА_3 – 52 грн. 61 коп.; Іраклі Діасамідзе – 52 грн. 61 коп.; ОСОБА_5 – 79 грн. 32 коп.; ОСОБА_6 – 79 грн. 32 коп., а всього 422,50 грн. /сплачений судовий збір за репатріацію /.
Стягнуто з Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) на користь: ОСОБА_8 – 52 грн. 88 коп.; ОСОБА_9 – 52 грн. 61 коп.; ОСОБА_12 – 52 грн. 61 коп.; Девкате Ваібхав – 237 грн. 95 коп.; ОСОБА_14 – 237 грн. 95 коп.; ОСОБА_15 – 52 грн. 61 коп.; Еркан Метін – 52 грн. 88 коп., а всього 739,49  грн. /сплачений судовий збір за репатріацію /.
Стягнуто солідарн з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), на користь держави судовий збір у розмірі 
6 619,24 грн.
Стягнуто з Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) на користь держави судовий збір у розмірі 3 890,76 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту перебування позивачів у трудових відносинах із відповідачами на підставі укладених трудових контрактів та невиконанням роботодавцем свого обов`язку щодо виплати заробітної плати позивачам. Умови працевлаштування кожного з Позивачів передбачені безпосередньо в трудовому контракті, а також у Додатку А до контракту, який є невід`ємною частиною кожного з контрактів та містить, зокрема, умови щодо оплати праці позивачів під час служби на Судні. При цьому, трудові контракти моряків містять підтвердження про те, що Контракт складено відповідно до умов та Стандарту А.2.1.4 Конвенції 2006 року про працю в морському судноплавстві. Правилом 2.2. Конвенції передбачено, що усі моряки регулярно та повністю одержують плату за свою працю згідно з трудовим договором. З огляду на умови укладених трудових контрактів, Правило 2.2. Конвенції, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивачів щодо стягнення заробітної плати, витрат на репатріацію та про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, з огляду на те, що позивачі були позбавлені можливості забезпечувати соціально-побутові потреби себе та своїх сімей, а саме потребу у харчуванні, проживанні, фізичному розвитку тощо, які нерозривно пов`язані з нормальним функціонуванням та життєдіяльністю людини. 
Доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу
Не погоджуючись із рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року, представник компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД) звернувся із апеляційною скаргою до Одеського апеляційного суду.        
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів та неправильного встановлення судом обставин спірних правовідносин. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи заявам позивачів про відсутність майнових претензій по заробітній платі від 19.05.2017 року, про відмову від позову від 23.05.2017 року, а також заявам позивачів від 01.07.2017 року про те, що їм виплачена заробітна плата в повному обсязі, які в подальшому позивачами були відкликані відповідними заявами від 03.07.2017 року. Також, на думку апелянта, суд не надав оцінку доказам, які додані ним до апеляційної скарги та відображають відомості про виплату заробітної плати в період з 27 по 29 квітня 2017 року. Крім того, апелянт посилається на наявність Додаткового договору № 1 до Договору про надання правової допомоги від 29.04.2017 року, укладеного між адвокатом та позивачами, на підставі якого відбулась заміна кредитора в зобов`язанні, а тому право вимоги щодо стягнення заробітної плати перейшло до адвоката.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року ухвалене за результатами повного та всебічного розгляду справи, є законним та обґрунтованим, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Представник позивачів зазначив, що спірні правовідносини є трудовим спором, який регулюється положеннями укладених трудових контрактів із моряками та нормами Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року про працю у морському судноплавстві (далі – Конвенція), на яку посилаються трудові контракти. При цьому, норми зобов`язального права Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись до спірних правовідносин (зокрема, статті 545 ЦК України, на яку посилається апелянт), оскільки спір виник на борту судна під прапором Панами в результаті невиконання умов трудових контрактів з боку роботодавця. 
Щодо заяв від 01.07.2017 року, на які посилається апелянт як на підтвердження погашення заборгованості перед членами екіпажу, представник Позивачів відзначає, що дані заяви були підписані під тиском, впливом тяжких обставин. Щодо нових доказів, доданих до апеляційної скарги, представник позивачів відзначає, що копії відомостей від 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 29.04.2017 року, 29.04.2017 року та копія Додаткового договору № 1 від 29.04.2017 року до договору про надання правової допомоги відсутні в матеріалах справи та не підлягають оцінці та дослідженню з огляду на порушення норм процесуального права щодо їх надання, а саме: ч. ч. 3, 4, 5, 8 ст. 83, ч. ч. 2, 4, 5 ст. 95, ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Надходження справи до апеляційної інстанції.
       
       Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2010 року справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 23 лютого 2021 року.
Сторони у справі, відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що Компанія BYO LTD (БЙО. ЛТД) (Відповідач-1), є зареєстрованим власником судна т/х МАМБА Бі (MAMBA B), ІМО номер: 9189706, прапор – Панама, порт приписки – Панама Сіті (Судно), яке перебуває в акваторії Ренійського морського порту.
BYO LTD (БЙО. ЛТД) надав Відповідачу-2 - компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЗЖИЛІК ЛТД. СТІ), повноваження на управління (оперування) Судном, що підтверджується листом Відповідача-1 від 20.04.2017 р. (т. 1 а.с. 132-133).
Станом на травень 2017 року на борту т/х МАМБА Бі [MAMBAB], ІМО номер: 9189706, прапор – Панама, порт приписки – Панама Сіті працювало 16 членів екіпажу (моряків), а саме: ОСОБА_30 , ОСОБА_6 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ЕрканМетін, що підтверджується Судновою роллю (CrewList) від 02.05.2017 року. (Т. 1 а.с. 16). Працевлаштування відбулось на підставі індивідуальних трудових контрактів, укладених з відповідачами. 
Так, ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_36 , ОСОБА_28 , ОСОБА_45 , ОСОБА_13 , ОСОБА_41 , ОСОБА_15 , ОСОБА_46 уклали уклали Трудові контракти з компанією «BYO LTD»(БЙО ЛТД), яка є зареєстрованим власником Судна, а інша частина Позивачів, зокрема,  ОСОБА_47 ,  ОСОБА_33 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_31 уклали Трудові контракти з компанією «ALBUS DENIZCILIK»(АЛБУС ДЕНІЗЦИЛІК), яка виступала в якості Менеджера Судна, до функцій якого входив підбір членів екіпажу для Судновласника та укладення з ним Трудових контрактів. При цьому, Трудові контракти, укладені як Судновласником, так і Менеджером Судна є ідентичними за своєю структурою та змістом. Зокрема, всі Трудові контракти (англ. «Seafarer’sEmploymentContract») складаються з так званої «боксової» частини, яка містить дату, персональні дані моряка, відомості про його роботодавця (Судновласника (BYO LTD) або Менеджера ( ОСОБА_48 ), період працевлаштування, розмір та структуру заробітної плати та підписи Сторін, та Додаток «А» (англ. «Annex «А»), який містить основні умови працевлаштування та є невід`ємною частиною кожного Трудового контракту. Отже, основні умови працевлаштування, викладені у Додатку «А», слід розглядати у сукупності з «боксовою» частиною Трудового контракту. При цьому, відповідно до пункту 2 «боксової» частини Трудового контракту, положення Конвенції про працю в морському судноплавстві 2006 року («Конвенція MLC») поширюються на умови працевлаштування моряка, а Компанія повинна забезпечити дотримання цих умов.
Предметом позову в даній справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати капітана, членів командного складу та інших членів екіпажу в зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту Судна у розмірі 116 133 доларів США, а також вимоги щодо стягнення витрат на репатріацію у розмірі 4 395 доларів США та моральної шкоди у розмірі 50 відсотків від заборгованості по заробітній платі, що складає 58 066,50 доларів США.
На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі, суду надані підписаними капітаном судна, старшим помічником капітана судна та засвідчені судновою печаткою розрахунки заборгованості по заробітній платі, згідно яких заборгованість членам екіпажу по заробітній платі станом на 05.07.2017 року, починаючи з грудня 2016 року, склала 116 133 доларів США. З моменту укладення трудових договорів з членами екіпажу, позивачі отримали заробітну плату лише за квітень 2017 року (т.1 а.с.11-14, 127-130)
Відповідно параграфу 19 Додатку А до трудових контрактів моряків, укладених між Позивачами та Відповідачами, повернення моряка до країни проживання організується у такий спосіб, при якому враховуються потреби та розумні вимоги щодо комфорту моряка. При поверненні моряка до країни мешкання за нормальних причин компанія бере на себе перелічені нижче витрати, доки моряки не прибудуть до остаточного узгодженого пункту репатріації, яким може бути місце первісного найму чи їх місце мешкання: а) виплату основного окладу в проміжок часу між списанням з судна та прибуттям моряка до місця укладення контракту чи додому; b) витрати, пов`язані з проживанням та харчуванням; с) особисті дорожні витрати та добові в розумних межах протягом подорожі.
Вказаний умови контракту виконані не були. Репатріація в країну мешкання відбулась за власний рахунок.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача BYO LTD (БЙО ЛТД) адвоката Григоренко Ю.С. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1, 2, 3ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За правилами ст. 8 КЗпП України, трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» .
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про міжнародне приватне право», до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Згідно до ч. 1 ст. 91 Конвенції ООН з морського права 1982 року (ратифікована Законом України № 728-XIV від 03.06.1999), судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати.
Всі позивачі були працевлаштовані на борту Судна, яке на момент виникнення спірних правовідносин було зареєстроване під прапором  ОСОБА_49 , яка є учасником КонвенціїMLC. Відповідно до підпункту «j» частини 1 ст. 2 Конвенції MLC, «судновласник» означає власника судна або будь-яку іншу організацію або особу, таку як менеджер, агент або фрахтувальник за бербоут-чартером, які взяли на себе відповідальність за експлуатацію судна від імені власника судна та при цьому погодилися взяти на себе всі обов`язки та всю відповідальність, які покладаються на судновласника згідно з цією Конвенцією, незалежно от взяття на себе відповідальності або виконання окремих обов`язків від імені судновласника іншими організаціями.
Правилом 2.2. Конвенції передбачено, що усі моряки регулярно та повністю одержують плату за свою працю згідно з трудовим договором. Втім, Відповідачами вказаних вимог Конвенції MLC та умов трудових контрактів дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася.
Оскільки в торговельному мореплавстві менеджером є особа, яка діє від імені та за дорученням судновласника, на підставі відповідного договору, який може включати обов`язок із виплати заробітної плати членам екіпажу, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарної відповідальності зареєстрованого власника судна BYO LTD та Менеджера ALBUS DENIZCILIK, які діяли в якості роботодавців Позивачів за Трудовими контрактами. 
Відповідачем BYO LTD як зареєстрованим власником судна не було вжито жодних дій, направлених на поновлення або захист порушених прав позивачів.
Статтею 358 глави 2 розділу X КТМ України передбачено, що підлягають переважному задоволенню перед іншими вимогами, у тому числі перед вимогами, забезпеченими заставою, у першу чергу - вимоги, що випливають з трудових взаємовідносин, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і після їх повного відшкодування - вимоги щодо соціального страхування, оскільки всі ці вимоги стосуються відповідного судна.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обраний позивачами спосіб захисту свого порушеного права, а саме, пред`явлення колективного позову із вимогами про стягнення заборгованості солідарно із зареєстрованого власником судна BYO LTD та Менеджера ALBUS DENIZCILIK якнайкраще відповідає інтересам позивачів з урахуванням обставин справи.
Що стосується посилання апелянта на заяви позивачів про відсутність майнових претензій по заробітній платі від 19.05.2017 року, про відмову від позову від 23.05.2017 року, а також заяви позивачів від 01.07.2017 року про те, що їм виплачена заробітна плата в повному обсязі, слід зазначити, що зазначені заяви зроблені в рамках іншої цивільної справи № 510/605/17, яка мала аналогічний склад учасників та стосувалась аналогічних спірних правовідносин, розглядалась Ренійським районним судом Одеської області та Апеляційним судом Одеської області у період з 16.05.17 року по 05.03.18 року та закінчилась задоволенням заяви позивачів про залишення позовної заяви без розгляду.
Заяви від 01.07.2017 року були відкликані позивачами відповідними заявами від 03.07.2017 року та 05.07.2017 року. Зі змісту, поданих Позивачами заяв вбачається, що заяви від 01.07.2017 року були підписані під тиском, впливом тяжких обставин, шляхом обману та шантажу з боку Судновласника та його представників, оскільки позивачі тривалий час не отримували заробітної плати з початку свого працевлаштування на Судні, відповідачі тривалий час не забезпечували екіпаж продовольством та водою, нормальними умовами для роботи на Судні. Відповідно до змісту заяв від 03.07.2017 року та 05.07.2017 року, заяви від 01.07.2017 року були підписані внаслідок обману та шантажу з боку представників Судновласника, оскільки інших членів екіпажу Судна фактично змусили підписати та відмовитись від заробітної плати за всі періоди роботи за умови (в обмін) на отримання заробітної плати готівкою лише за квітень місяць 2017 року, що є вкрай невигідним та несправедливим. 
Доводи Відповідача-1 про відсутність майнових вимог, спростовуються наявними у справі підписаними капітаном судна, в.о.  капітана судна та скріплених судновою печаткою розрахунками заборгованості по заробітній платі, згідно яких заборгованість членам екіпажу по заробітній платі станом на 05.07.2017 року, починаючи з грудня 2016 року, склала 116 133 доларів США. Про зазначені обставини свідчать розрахунки заборгованості від 05.05.2017 року та від 05.07.2017 року, засвідчені судновою печаткою, підписані капітаном судна та старшим помічником капітана судна. Крім того, представник позивачів у судовому засіданні підтвердила, що майнові вимоги Позивачів щодо виплати заробітної плати, витрат на репатріацію та відшкодування моральної шкоди Відповідачами не були погашені.
Надані апелянтом копії документів, які на думку останнього мають свідчити про виплату заробітної плати, а саме - додані до апеляційної скарги копії відомостей від 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 29.04.2017 року, не містять ідентифікуючих ознак того, на підтвердження якої саме дії або факту вони складені. Крім того, документи надані суду без перекладу на українську мову, що ускладнює їх дослідження судом.
Копії відомостей від 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 29.04.2017 року являють собою викладені в табличній формі арифметичні розрахунки, що лише фіксують числове вираження певного відсотку або поділ на частки загальної суми заборгованості (total wagearrears), яка залишається незмінною в усіх 4 наданих відомостях і дорівнює 63 675 доларів США. Документи містять підписи « ОСОБА_50 » та «Direktor of Agro-Reni Kulish Nikolay». Документи не містять засвідчення судновою печаткою та будь-якого підтвердження виплати грошових коштів саме Відповідачами на виконання свого обов`язку щодо виплати заробітної плати в цілому або у зазначених обсягах, тобто здійснення взаєморозрахунків за участі судновласника або оператора судна за трудовими контрактами. 
Крім того, звертає увагу незмінність суми заборгованості в послідовно складених 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 29.04.2017 року табличних відомостях, із цих відомостей не вбачається зменшення розміру загальної заборгованості по заробітної плати екіпажу судна за умови виплати певного відсотку заборгованості, тобто, виконання відповідачами своїх обов`язків перед позивачами, 
Колегія суддів погоджується із аргументами представника Позивачів, що надані апелянтом докази відсутні у матеріалах справи і апелянт жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку на їх долучення та не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від нього.
Суду першої інстанції не було надано жодного фінансового документу (розрахункова відомість, платіжне доручення, тощо) на підтвердження виплати позивачам заробітної плати, та на питання судді представник Відповідача-1 пояснив, що не може надати суду розрахункових документів. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що надані разом із апеляційною скаргою копії відомостей, не спростовують наявні у матеріалах справи докази і висновки суду першої інстанції про доведеність наявної заборгованості із заробітної плати, які ґрунтуються на досліджених судом Розрахунках від 05.05.2017 року про наявність заборгованості з виплати заробітної плати станом на 01.04.2017 року, зарплатної відомості за квітень, травень, червень по 05.07.2017 року та трудових контрактів, в яких зазначені посади та розміри заробітної плати кожного з Позивачів.
Відповідно до умов трудових контрактів, зокрема, Додатку «А», період працевлаштування кожного моряка починається з моменту прибуття на борт судна та до моменту списання з борту судна. Як встановлено судом першої інстанції, на момент прибуття т/х «MAMBA B» до Ренійського морського порту, а саме, 24 березня 2017 року, на борту судна перебувало 16 (шістнадцять) моряків, троє з яких мали Українське громадянство, а інші моряки були громадянами Туреччини, Грузії, Індії та Азербайджану, що підтверджується Судновою роллю (англ. “Crew List”).
Відповідно до ст. 58 КТМ України, капітан судна внаслідок свого службового становища визнається представником судновласника. Оскільки всі вищезгадані Розрахунки були засвідчені підписом капітана Юсіфа Гасімова або старшого помічника ОСОБА_23 , який виконував обов`язки капітана після списання ОСОБА_51 з судна 18.04.2017 року, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ці Розрахунки в сукупності з Трудовими контрактами Позивачів є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт наявності заборгованості перед кожним з Позивачів та її розмір.
Що стосується вимог про стягнення витрат на репатріацію, суд зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції № 23 Міжнародної Організації Праці «Про репатріацію моряків», ратифікованої Україною 17.06.1970 року, моряк, списаний на берег під час дії свого трудового договору чи після закінчення строку його дії, має право бути доставленим назад у свою країну чи в порт, у якому він був прийнятий, чи в порт, в якому почався рейс, в залежності від того, як буде встановлено національним законодавством, у якому будуть міститися необхідні положення, включаючи положення про те, хто повинен нести витрати з репатріації.
Згідно ч. 2 ст. 55 Кодексу торговельного мореплавства України, судновласник репатріює моряка в порт, зазначений у контракті, колективному договорі, а у разі їх відсутності в порт прийняття на роботу. Судновласник несе відповідальність за організацію і витрати по репатріації в обсязі затрат на проїзд (як правило, літаком), оплату проживання і харчування, оплату праці і допомогу, перевезення багажу в кількості, передбаченій договором (контрактом), лікування (до тих пір, поки моряк не буде транспортабельним).
На підтвердження витрат на репатріацію Позивачем надано Відомості про витрати на репатріацію членів екіпажу, яка була підписана Старшим помічником капітана Судна, що виконував обов`язки капітана, та засвідчена судновою печаткою. 
Відповідно до ч. 2 ст. 58 КТМ України, капітан судна внаслідок свого службового становища визнається представником судновласника і вантажовласника щодо дій, викликаних потребами судна, вантажу або плавання, а також позовів, що стосуються довіреного йому майна, якщо на місці немає інших представників судновласника або вантажовласника. 
Отже, в порушенні параграфу 19 Додатку А репатріація в країну мешкання відбулась за власний рахунок членів екіпажу, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачі в цій частині.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.
При вирішення питання щодо компенсації моральної шкоди, судом було прийнято до уваги аргументи позивачів про те, що протягом всього часу працевлаштування на Судні всі моряки (Позивачі) перебували під впливом тяжких обставин та фактично у безвихідному становищі, оскільки значний період часу вони не отримували заробітної плати. Відповідачі ухилялися від виконання своїх зобов`язань щодо забезпечення екіпажу продовольством та свіжою питною водою. Крім того, у позивачів не було коштів на оплату транспортних витрат, щоб дістатися додому. 
У зв`язку з значним терміном заборгованості відповідачів перед позивачами, члени екіпажу звернулися до профспілкової організації – Міжнародна федерація транспортників (МФТ), яка уповноважена на надання допомоги морякам. 
Листом від 25.07.2017 року інспектор МФТ надала інформацію щодо обставин звернення Позивачів та реакції МФТ, зокрема, повідомила, що з квітня по червень 2017 року компанія-судновласник ефективно не вирішувала проблеми, з якими зіткнулися члени екіпажу, ні в частині оплати праці, ні в частині забезпечення судна та екіпажу всім необхідним для подальшої роботи і безпечного побуту на борту судна т/х MAMBA B; 20 червня 2017 року екіпаж судна т/х MAMBA B звернувся до МФТ за допомогою у забезпеченні членів екіпажу необхідними продуктами харчування та питною водою; допомога була надана екіпажу на гуманітарних засадах через Благодійний фонд морського транспорту «МОРТРАНС».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що Позивачі були позбавлені можливості забезпечувати соціально-побутові потреби себе та своїх сімей, а саме потребу у харчуванні, проживанні, освіті, фізичному розвитку тощо, які нерозривно пов`язані з нормальним функціонуванням та життєдіяльністю людини, а відтак мали праву на відшкодування моральної шкоди. 
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував  глибину фізичних та душевних страждань позивачів,  ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням  обставин цієї справи, які мають істотне значення,  виходячи із засад  розумності і справедливості, врахувавши , що всі моряки, перебували на борту Судна  в рівних умовах обґрунтовано визначив суми відшкодування для кожного члена екіпажа в розмірі 595 доларів США.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до припущень про те, що підписання додаткового договору №1 від 29.04.2017 до Договору про надання правової допомоги, між Позивачами та адвокатом, згідно якого адвокат виплатив клієнтам гарантійний платіж («гарантію»), може вважатись виконанням або наміром виконання зобов`язань відповідачів із сплати заробітної плати третьою стороною.
З цього приводу апеляційний суд приходить до висновку, що укладення позивачами Договору із адвокатом є правом позивачів і не свідчить про виконання обов`язків щодо виплати заробітної плати відповідачами, оскільки позивачі самостійно і на свій розсуд встановлювали правовідносини із третіми особами, зокрема із тими, що не є сторонами справи. 
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень Апелянта про те, що адвокат погасив заборгованість перед членами екіпажу із заробітної плати, адже адвокат не виступав стороною Трудових контрактів з моряками, не приймав їх на роботу, а тому не має та не міг мати будь-яких зобов`язань перед ними з оплати заробітної плати. 
Наведені Апелянтом посилання на Додатковий договір від 29.04.2017 року та відомості про виплати гарантійних платежів на користь моряків (позивачів) з боку адвоката жодним чином не спростовують обов`язок Судновласника погасити заборгованість із заробітної плати, яка прямо випливає з Трудових контрактів та Конвенції MLC.
       Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
       Отже, вирішуючи питання про виплату судового збору суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI  (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД)  на користь ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  судовий збір у розмірі 234,78 гривень кожному, а всього 1643,46 гривень /сплачений судовий збір за моральну шкоду/; стягнув солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), на користь: ОСОБА_1 79,32 гривень; ОСОБА_2 79,32 гривень; ОСОБА_3 – 52,61 гривень; Іраклі Діасамідзе – 52,61 гривень; ОСОБА_5 – 79,32 гривень ; ОСОБА_6 – 79,32 гривень, а всього 422,50 гривень /сплачений судовий збір за репатріацію/ та стягнув солідарно з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ), та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), на користь держави судовий збір у розмірі 6619,24 гривень.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, проте допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання про розподілі судових витрат. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року підлягає скасуванню в частині стягнення судових витрат в солідарному порядку в решті, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст.367, 368 п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника BYO LTD - задовольнити частково. 
Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.09.2020 року скасувати в частині стягнення судових витрат в солідарному порядку. 
       В  цій частині ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути  в рівних частках з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ), адреса: Туреччина, 34746, м. Стамбул, район Аташехір, вул. Замбак, 44, проспект Барбарос, Апхіл Тауерс, Корпус А, 8-й поверх, кв. 44 (Barbaros, MA. Uphill Towers A Block D:44 Atashehir, Istanbul, Turkey) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), адреса: Будинок Генвілль, вул. Принца Чарльза, Чарльзтаун, Невіс, Вест – Індія (HENVILLE BUILDING, PRINCE CHARLES STREET, CHARLESTOWN, NEVIS, WEST INDIES) на користь ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7  судовий збір у розмірі 234,78 гривень кожному, а всього 1643,46 гривень/сплачений судовий збір за моральну шкоду/. 
Стягнути в рівних частках з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ), адреса: Туреччина, 34746, м. Стамбул, район Аташехір, вул. Замбак, 44, проспект Барбарос, Апхіл Тауерс, Корпус А, 8-й поверх, кв. 44 (Barbaros, MA. Uphill Towers A Block D:44 Atashehir, Istanbul, Turkey) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), адреса: Будинок Генвілль, вул. Принца Чарльза, Чарльзтаун, Невіс, Вест – Індія (HENVILLE BUILDING, PRINCE CHARLES STREET, CHARLESTOWN, NEVIS, WEST INDIES) на користь: ОСОБА_1 79,32 гривень.; ОСОБА_2 79,32 гривень; ОСОБА_3 – 52,61 гривень; Іраклі Діасамідзе – 52,61 гривень; ОСОБА_5 – 79,32 гривень; ОСОБА_6 – 79,32 гривень, а всього 422,50 гривень /сплачений судовий збір за репатріацію/.        Стягнути в рівних частках з Компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI (АЛБУС ДЕНІЖЛІК ЛТД.СТІ), адреса: Туреччина, 34746, м. Стамбул, район Аташехір, вул. Замбак, 44, проспект Барбарос, Апхіл Тауерс, Корпус А, 8-й поверх, кв. 44 (Barbaros, MA. Uphill Towers A Block D:44 Atashehir, Istanbul, Turkey) та Компанії BYO LTD (БЙО. ЛТД), адреса: Будинок Генвілль, вул. Принца Чарльза, Чарльзтаун, Невіс, Вест – Індія (HENVILLE BUILDING, PRINCE CHARLES STREET, CHARLESTOWN, NEVIS, WEST INDIES) на користь держави судовий збір у розмірі 6619,24 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 11 березня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе