ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року
м. Харків
Справа № 642/4068/20
Провадження № 22-ц/818/1217/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів         - Кругової С.С., Пилипчук Н.П. 
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Пашнєва В.Г.,
у с т а н о в и в:
У серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох річного віку.
Позовна заява обґрунтована тим, що сторони у справі мають повнолітнього сина ОСОБА_3 . Останній навчається на денній формі 3 курсу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» тому не має змоги влаштуватись на роботу, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Син проживає з нею, тому вона несе всі витрати на його утримання. Батько матеріальної допомоги ОСОБА_3 не надає. Доходи позивачки не надають їй можливості самостійно утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 12.08.2020 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.
Суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_3 , є студентом третього курсу денної форми навчання з 01.09.2018 року, тому потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 . Остання має рівні права з відповідачем щодо утримання дитини, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів, судом враховано матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини. Розмір аліментів визначений виходячи з фактичних обставин справи.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, не сприяння повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, незаконність та необґрунтованість рішення, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу, його працездатність, заробіток. А саме того, що ОСОБА_2 тимчасово не працює. Тому не маж можливості надавати допомогу повнолітньому сину
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що відсутність у відповідача офіційного доходу не звільняє його від обов`язку надавати допомогу сину, який продовжує навчання. Відповідач є фізично здоровою людиною і несе рівні з позивачкою права по утриманню сина. Згідно даних договору комісії від 08.08.20 року відповідач продав належний йому автомобіль у зв`язку із чим отримав дохід. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином сторін у справі , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 8)
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з довідки, виданої проректором факультету Національного технічного університету « Харківський політехнічний інститут» від 06.08.2020 ОСОБА_3 , є студентом третього курсу денної форми навчання з 01.09.2018 року, згідно наказу про зарахування № 2772 СТ від 07.08.2020. (а.с. 12).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці  від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з третього кварталу 2019 року по 2 квартал 2010 інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с. 37 ). 
В порушення вимог закону суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, не з`ясував наявності у ОСОБА_2 можливості надавати допомогу повнолітньому сину, не пересвідчився в наявності у нього доходу. 
ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів того, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, має у власності рухоме або нерухоме майно. 
Долучена до відзиву на апеляцій скаргу копія договору купівлі - продажу транспортного засобу від 08.08.2020 не містить відомостей про належність відповідачу автомобілю DACIA LOGAN 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та його відчуження 08.08.2020. 
Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено,  що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити, рішення суду - скасувати, ухвалити нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина належить відмовити.
Вказане не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом у разі встановлення наявності у ОСОБА_2 доходу та/або майна у власності, інших обставин, що б свідчили про можливість надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.
Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1261,21 грн (а.с. 81). Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати у розмірі 1261,21 грн належить компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити.
Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна ) гривня 21 (двадцять одна) копійка за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                          С.С. Кругова

                                                                                         Н.П. Пилипчук