Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович  І.О.
Доповідач -Коновалова  В.А.

Справа № 428/10915/16-ц
Провадження № 22-ц/810/882/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                               ПОСТАНОВА
Іменем України
12 січня 2021 року                                                                                     м. Сєвєродонецьк
                                                                                        
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2020 року, ухвалено у складі судді Юзефовича І.О. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до договору б/н, укладеного 31 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 серпня 2016 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 52516,64 грн, яка складається з: 9170,36 грн заборгованість за тілом кредиту, 38019,30 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2350 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2476,98 грн штраф (процентна складова).
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року в розмірі 52516,64 грн та судові витрати. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2017 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року в розмірі 52516,64 грн. Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2017 року скасовано.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року в розмірі 1119,86 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Суд обґрунтував рішення тим, що між сторонами був укладений кредитний договір від 31 жовтня 2013 року у вигляді анкети-заяви, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розмір відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору.
Також суд першої інстанції виходив з того, що за період з 31 жовтня 2013 року по 14 серпня 2016 року в рахунок погашення кредиту відповідачем було сплачено кошти в розмірі 8050,50 грн.
Тому, суд першої інстанції, беручи до уваги зазначені вище обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року у розмірі 1119,86 грн (9170,36 грн – 8050,50 грн), в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить суд рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості з прострочення тілу кредиту, відсотків, пені, штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.
Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами, та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою та умовами договору.
Додатково позивач зазначив, що судом не врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 755/7704/15-ц, відповідно до якої, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 12 грудня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 187).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з повним дослідженням доказів, наданих позивачем та відповідачем, а вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів, пені, штрафів та комісії недоведеними, оскільки підписана сторонами анкета-заява не містить строку повернення кредиту, не встановлює розмір відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 15 грудня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 188).
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 52516,64 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1378 * 100 = 137800 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу прямої вказівки в ЦПК України. 
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися на засадах  верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір від 31 жовтня 2013 року у вигляді анкети-заяви, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розмір відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору.
Також суд першої інстанції виходив з того, що за період з 31 жовтня 2013 року по 14 серпня 2016 року в рахунок погашення кредиту відповідачем було сплачено кошти в розмірі 8050,50 грн.
Тому, суд першої інстанції, беручи до уваги зазначені вище обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року у розмірі 1119,86 грн (9170,36 грн – 8050,50 грн), в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 52516,64 грн, яка складається з: 9170,36 грн заборгованість за тілом кредиту, 38019,30 грн заборгованість за процентам за користування кредитом, 2350 грн пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2476,98 грн штраф (процентна складова).
З виписки по рахунку коштів  за договором № б/н від 31 жовтня 2013 року  вбачається, що  ОСОБА_1 здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і розраховувалася на АЗС.
До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором від 31 жовтня 2013 року, копію Витягу з Тарифів по престижним карткам Visa, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надавалась: виписка по рахунку за період з 31 жовтня 2013 року по 31 березня 2020 року.
При цьому, Витяг з Тарифів по престижним карткам Visa та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів, розмір і порядок їх нарахування.
У анкеті-заяві від 31 жовтня 2013 року, яка підписана  ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів, а саме їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, неустойки (пені, штрафу). 
Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, надані банком Витяг з Тарифів по престижним карткам Visa та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу).
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року відмовлено Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк»  у приєднанні до матеріалів справи документів доданих до апеляційної скарги, а саме:копії виписки про рух коштів за договором № б/н станом на 06 листопада 2020 року, копії довідки про видані кредитні картки, копії довідки про зміну умов кредитування, оскільки гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивачем не викладені обставини та не надано докази неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк з поважних причин копії виписки про рух коштів за договором № б/н станом на 06 листопада 2020 року, копії довідки про видані кредитні картки, копії довідки про зміну умов кредитування.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею і комісією, та штрафами, оскільки Витяг з Тарифів по престижним карткам Visa і  Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 13 жовтня 2013 року.
Разом з тим, суд першої інстанції, враховуючи обставини сплати відповідачем за період з 31 жовтня 2013 року по 14 серпня 2016 року в рахунок погашення кредиту коштів в розмірі 8050 грн, та зменшуючи на вказану суму заборгованість за тілом кредиту, належними чином не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості.
З виписки по рахунку коштів за договором № б/н від 13 жовтня 2013 року  та розрахунку заборгованості вбачається, що  ОСОБА_1 в період  з 31 жовтня 2013 року по 14 серпня 2016 року сплатив в рахунок погашення коштів за договором суму 8050 грн. 
Проте, сплачені ОСОБА_1 кошти – 24 лютого 2014 року в сумі 168,04 грн, 21 березня 2014 в сумі 139,39 грн, 24 квітня 2014 року в сумі 219,68 грн відповідно до наданого Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку в графі «Погашені проценти», позивачем були зараховані на часткове погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 13 жовтня 2013 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення процентів за користування кредитом в сумі 527 грн 11 коп.
Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 527 грн 11 коп., яка була позивачем безпідставно зарахована на часткове погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 8643,25 грн (9170,36 грн - 527 грн 11 коп.).
Сплачені ОСОБА_1 кошти – 30 листопада 2013 року в сумі 3200 грн, 13 грудня 2013 в сумі 2050 грн, 21 січня 2014 року в сумі 500 грн, 24 лютого 2014 року в сумі 331,96 грн, 21 березня 2014 в сумі 860,61 грн, 24 квітня 2014 року в сумі 380,32 грн, відповідно до наданого Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку позивачем були зараховані на часткове погашення заборгованості за тілом кредиту. 
Належних, достатніх та допустимих доказів на спростування зазначених вище обставин відповідачем суду надано не було. При цьому, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу не заперечувались обставини, що за період з 31 жовтня 2013 року по 14 серпня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2013 року, ним були сплачені кошти в сумі 8050 грн.
Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про необхідність взяття до уваги практику Верховного Суду у справах про стягнення кредитної заборгованості, оскільки наведені постанови Верховного Суду є судовими рішеннями у конкретних справах з відмінними фактичними обставинами та є результатом перегляду судових рішень за певними доводами касаційних скарг.
При цьому, обов`язковими при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є лише висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягнення судового збору слід скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішенням, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 31 жовтня 2013 року в сумі 8643,25 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1378 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18 серпня 2016 року (а.с. 37). 
Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволені частково, то з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 226,80 грн.
Згідно платіжного доручення від 11 листопада 2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2067 грн (а.с. 148).
Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 567 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2020 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 31 жовтня 2013 року в сумі 8643,25 грн та судовий збір у розмірі 567 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 12 січня 2021 року.
Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова
Судді В.М. Луганська 

О.Ю. Карташов