ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3445/20  Номер провадження 22-ц/814/287/21	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Хіль Л.М.
суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни 
на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року ухвалене під головуванням судді Алтухової О.С. (дата складання повного тексту рішення 02 грудня 2020 року) 
по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 74587,76 грн.
В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала  заяву б/н від 12 січня 2011 року, за якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Вказував, що через неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань утворилась заборгованість в розмірі  74587,76 грн., яка складається з 1699,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 72088,13 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість  за комісією; 800,00 грн. – пені.
Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2011 року у розмірі 1699,63 грн., а також судові витрати у розмірі 47,90 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку, в частині незадоволених позовних вимог, оскаржила представник Банку - Крилова О.Л., посилаючись на те, що рішення прийняте в цій частині без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що з моменту підписання відповідачкою заяви, між Банком та нею був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
Вказувала, що відповідач особистим підписом засвідчила, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
На підставі вищевказаної заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт.
Зазначала, що після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору ОСОБА_1 здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Крім цього, ОСОБА_1 зверталася до Банку з метою перевипуску карти та отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися.
Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою по рахункам та довідками банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування.
Ураховуючи те, що відповідач тривалий час користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість, при укладенні кредитного договору вона була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію Банку, отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами, а також визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.
Також вказувала, що відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також те що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано. Відтак, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Крім цього зазначала, що крім анкети-заяви ОСОБА_1 також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду в якій вказано тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом – 2,5% в місяць (30% річних), розмір та строк внесення місячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором/ 30 — нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше), умова щодо сплати штрафу та ін.
Представник банку зазначала, що вказана довідка надається до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення, а надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував.
Також вказувала, що дані докази спростовують передчасні висновки суду першої інстанції, мають вагоме значення для повного та всебічного встановлення обставин справи, а також прийняття об`єктивного рішення.
Ураховуючи викладене, прохала скасувати заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», в іншій частині залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати.
Також прохала долучити до матеріалів справи та дослідити у встановленому порядку надані докази.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору б/н від 12 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.
У подальшому, згідно  довідки про зміну умов кредитування та обслуговування  картрахунку,  розмір  кредитного ліміту  збільшився  до 2000,00 грн./а.с.9/
При дослідженні доказів, які містяться в матеріалах справи місцевим судом встановлено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний та її з ним не було ознайомлено.
Згідно з наданим позивачем розрахунком за кредитним договором б/н від 12 січня 2011  року станом на 26 серпня 2020 року відповідач має заборгованість в розмірі  74587,76 грн., яка складається з 1699,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 72088,13 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість  за комісією; 800,00 грн. – пені.
Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Ухвалюючи рішення, місцевий суд брав до уваги висновок ВП ВС (постанова від 03 липня 2019, справа № 342/180/17) про те, що надані позивачем Витяг з Тарифів, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем і відсутні дані про їх визнання останньою. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Умови мала на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брала вона на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру  комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах КЦС ВС від 18 листопада 2020 року, справа № 313/346/20-ц (61-14573св20) та від 23 грудня 2020 року, справа № 191/2648/17 (61-5662св19).
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд ухвалюючи рішення, прийшов до вірного висновку, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача суми відсотків та  пені, яка нарахована позивачем за кредитним договором б/н від 12 січня 2011 року. Оскільки фактично отримані та використані надані Банком грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не були повернуті, суд першої інстанції вірно задовольнив частково позов АТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з відповідача заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 12 січня 2011 року у розмірі 1699,63 грн.
Окрім того, додану до апеляційної скарги копію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Унівесальна», 55 днів суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з наступних підстав.
Згідно приписів ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, при подачі позову Банком не було додано довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Унівесальна», 55 днів, а також при подачі апеляційної скарги, апелянтом не обгрунтовано неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.
Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя :                                                                  Л.М. Хіль

Судді:                                                                                           Г.Л. Карпушин

                                                                                                       О.Ю. Кузнєцова