ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року
м. Харків
справа № 644/9039/19
провадження № 22-ц/790/952/21
Харківський апеляційний суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання: Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
інші учасники справи:
треті особи – ОСОБА_3 , Харківська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Артамонова Олександра Віталійовича, який діє в інтересах Харківської міської ради, на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, ухвалене 14 вересня 2020 року у складі судді Зябрової О.Г., -
установив:
Сьомого листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що позивач є наймачем кімнати площею 18.7 кв.м. у Квартирі, власником якої є харківська територіальна громада в особі Харківської міської ради. Кімната не приватизована. ОСОБА_2 – колишня дружина позивача, яка з 2015 року не проживає у Квартирі, вивезла з неї свої особисті речі. В розмові з донькою ОСОБА_2 повідомила, що проживає в іншій державі. Реєстрація відповідача у Квартирі стала підставою для відмови ОСОБА_1 в отриманні субсидії на сплату комунальних послуг. Знятися з реєстрації ОСОБА_1 відмовилася.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратив право користування житловим приміщенням у Квартирі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявними у справі доказами доведено, що ОСОБА_2 виїхала за межі України 21.10.2016, у Квартирі не проживає, перешкод у проживанні їй ніхто не чинить. Тобто відповідач відсутня у Квартирі більше шести місяців без поважних причин. 
Не погодившись із указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , діючи в інтересах Харківської міської ради, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати заочне рішення суду від 14.09.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу. Квартира не приватизована, а отже, належить територіальній громаді м. Харкова. Обов`язком територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем. Судом першої інстанції не перевірена наявність доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у Квартирі, зокрема, відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання ОСОБА_2 непрацездатною, знаходження її в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи ОСОБА_2 тощо. Крім того, не надано відомостей щодо виїзду відповідача за кордон. Відповідача не була належним чином повідомлено про розгляд справи, а її визнання такою, що втратила право користування Квартирою порушує її конституційне право на житло. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у Квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Зазначене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.11.2019 та копією паспорту ОСОБА_1 (т.1 а.с. 13).
Актом про непроживання встановлено, що ОСОБА_2 у Квартирі зареєстрована, але з 2015 року не проживає. Зі слів її доньки ОСОБА_3 . ОСОБА_2 виїхала в Росію (м. Самара), вийшла заміж, повертатися не збирається. У Квартирі її особисті речі відсутні (т. 1 а.с. 8).
Згідно з листом Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області № 111аз/119-66/01 від 13.11.2019 ОСОБА_2 зареєстрований у Квартирі з січня 2015 року по теперішній час із заявами про порушення її житлових прав на проживання у Квартирі не звертався (т. 1 а.с. 40).
З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-20843/0/15-20-Вих від 04.08.2020 вбачається, що ОСОБА_2 21.10.2016 виїхала з України. Іншої інформації стосовно перетину нею державного кордону немає (т. 1 а.с. 31).
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;
4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;
7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що переліченими вище доказами, поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 підтверджується відсутність ОСОБА_2 у Квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування Квартирою. Тому доводи апеляційної скарги про недостатність зібраних доказів для встановлення обґрунтованості позову підлягають відхиленню.
ХМР є третьою особою у справі, і ОСОБА_2 не позбавлена права самостійно оскаржити заочне рішення від 14.09.2020 у встановленому законом порядку, якщо буде вважати, що порушене її конституційне право на житло. Оскільки неповідомлення відповідача про судові засідання шляхом публікації оголошення на сайті суду не зачіпає прав ХМР, а остання не наділена правом діяти від імені та в інтересах відповідача, доводи апеляційної скарги в цій частині судом також не враховуються.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ХМР підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Артамонова Олександра Віталійовича, який діє в інтересах Харківської міської ради, залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова 

Н.П. Пилипчук