ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року		Справа № 380/9802/20 пров. № А/857/1524/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бізнес-Вектор» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів) у справі за його позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бізнес-Вектор» (далі – ТОВ) звернулося до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі – ДПС) в якому просило:
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ДПС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 14.11.2017 (далі – Комісія, Рішення, ЄРПН, Реєстр відповідно) про зупинення реєстрації податкової накладної від 29.10.2017 №10 (далі – ПН) в ЄРПН;
зобов`язати відповідача зареєструвати в ЄРПН ПН, яка подана ТОВ.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позовну заяву ТОВ до ДПС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві. 
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги вказує, що 22.12.2017 позивачем було скеровано на адресу відповідача скаргу  із вимогою про реєстрацію ПН. Разом з тим, станом на 21.11.2020 ПН не зареєстрована в ЄРПН, як і не отримано жодної відповіді за результатами розгляду скарги. Зазначає, що відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі – ПК), з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені, зокрема  в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові) частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, позивачем пропущений встановлений частиною четвертою статті 122 КАС шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням норм процесуального права, з огляду на таке.
З матеріалів справи видно, що ухвалою судді від 9 листопада 2020 року позовну заяву ТОВ було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Підставою для залишення позовної заяви без руху є те, що позивач звернувся із пропущеним строком звернення до адміністративного суду та не додав до позову заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
25.11.2020 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування зазначеної заяви зазначив, що 14.11.2017 відправив на реєстрацію ПН. Того ж дня позивач отримав спірне Рішення відповідача про зупинення реєстрації ПН та скерував на адресу відповідача скаргу із вимогою зареєструвати ПН в ЄРПН. Однак, станом на 21.11.2020 ПН не зареєстрована в ЄРПН, а рішення за результатом розгляду скарги не прийнято. Позивач вважає, що строк на звернення до адміністративного із вказаним позовом пропущено з поважних причин і такий підлягає поновленню.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 123 КАС якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок,    КАС встановлений скорочений строк звернення до суду.
Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як уже зазначалося, частина перша статті 122 КАС передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є ПК.
Статтею 56 ПК (в редакції, чинній на час подання ПН на реєстрацію в ЄРПН та прийняття спірного Рішення) визначений порядок оскарження рішень контролюючих органів.
Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК визначено, що з урахуванням строків давності, визначених    статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше,    за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 статті 102 ПК визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.
Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК встановлений спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.
Водночас, пунктом 56.19 статті 56 ПК за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлений скорочений строк звернення до суду.
Так, згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Дослідження змісту аналізованих приписів статей ПК та статті 122 КАС вказує на те, що на час виникнення спірних відносин існував підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому, є різні правові режими щодо оскарження податкових повідомлень-рішень і рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.
Варто звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24.10.2013 (далі – Закон №657-VII) були внесені зміни до абзацу першого пункту 56.18 статті 56 ПК шляхом виключення в ньому положення про нарахування грошового зобов`язання та поширення застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного статтею 102 ПК. Водночас до пункту 56.19 статті 56 ПК аналогічні зміни не були внесені.
Комплексний аналіз чинного правового регулювання на момент прийняття Закону № №657-VII дає підстави для висновку про те, що це не було технічною помилкою законодавця, оскільки частина четверта статті 99 КАС (в редакції до 15.12.2017), як і пункт 56.19 статті 56 ПК, визначали єдиний місячний строк звернення до суду у випадку, якщо законом була передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком. Водночас, норма пункту 56.19 статті 56 ПК була та залишається спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.
Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про зупинення/відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язання її зареєструвати, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами ПК не визначені, тобто норми вказаного Кодексу не врегульовують відповідне питання.
Отже, із прийняттям чинної редакції КАС та відмінним правовим регулюванням, визначеним частиною четвертою статті 122 КАС, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:
а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК. При цьому, такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;
б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №640/20468/18.
З матеріалів справи видно, що позивачем-апелянтом використовувалася процедура адміністративного оскарження Рішення Комісії, шляхом подання 22.12.2017 скарги до ДПС № 02-12.
Як стверджує позивач станом на 21.11.2020 відповідачем скарга від 22.12.2017 №02-12 не розглянута, ПН не зареєстрована, а відповідне рішення не прийнято.
З урахуванням викладеного вище, строк на оскарження позивачем до суду Рішення становив шість місяців, оскільки як стверджує позивач ДПС його скаргу так і не розглянула.
Як вже зазначалося судом, рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК), оскаржуються в судовому порядку у шестимісячний строк для звернення до суду, який встановлюється за умови, що рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався 25.12.2017 (наступний робочий день) та закінчився 25.06.2018.
Разом з тим, до суду з даним позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку лише 29.10.2020, тобто більше як через два роки після завершення шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною четвертою статті 122 КАС.
При цьому, обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач фактично зводить до того, що саме бездіяльність відповідача щодо розгляду його скарги призвела до пропуску строку звернення до суду.
Однак, на думку суду, відповідні посилання позивача не є поважними причинами для пропуску строку звернення до суду та підставою для очікування розгляду його скарги більше двох років, що свідчить  про відсутність непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З огляду на вищенаведене, на переконання суду, у даному випадку немає об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали чи унеможливили своєчасне звернення позивача до суду з даним позовом протягом двох років та чотирьох місяців з моменту звернення позивача із скаргою, яку як стверджує позивач до сьогодні не розглянуто.
Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною четвертою статті 122 КАС шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС.
Оцінюючи наведені скаржником доводи та додаткові пояснення, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених процесуальних норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бізнес-Вектор» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	

Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.