П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 лютого  2021 року                                                                            місто  Київ
 
                                                                                                               справа №760/315/20
                                                                                        провадження №22-ц/824/2557/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів –  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання – Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Міністерство оброни України
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України,
 
на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Жовноватюка В.С., 
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування  упущеної  вигоди за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги,-  
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2020 року  позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до відповідачів, в якому просив  стягнути на свою користь  упущену вигоду за несвоєчасну виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку  з настанням 2 групи інвалідності, пов`язану з другою групою інвалідності: стягнути з Міністерства оборони України 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 197774 грн.;  стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 14602 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 9 жовтня 2003 року йому було встановлено другу групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, та він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, в оформленні документів на виплату одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду  від 17 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року, дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у прийнятті документів ОСОБА_2 для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності визнано протиправними та зобов`язано останніх оформити висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги. 
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України  від 13 лютого 2015 року № 5 позивачу на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2013 року призначено одноразову грошову допомогу по інвалідності 2 групи, яку останній отримав внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на підставі довідки МСЕК серія КИО-1 № 354937 від 12 жовтня 2010 року в розмірі 42-місячного грошового забезпечення в сумі 55445 грн.46 коп.. Виплату здійснено 5 березня 2015 року у розмірі 53445 грн.46 коп.  З урахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 2000 грн.
У червні 2015 року позивач, не погодившись з таким рішенням, знову звернувся до Білоцерківського міськрайонного суд з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних  із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в частині призначення одноразово грошової допомоги  у сумі 55445 грн.46 коп.
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити  одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно з п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із 42 - місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи – 12 жовтня 2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зважаючи на те, що  одноразова грошова допомога йому була виплачена через вісім років з моменту виникнення у нього права на таку допомогу,  позивач зазнав збитків, у зв`язку з чим просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних.
Рішенням  Солом`янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2020 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 27544 грн. 3% річних та 170230 грн. інфляційних втрат. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 3336 грн. 3% річних та 11266 грн. інфляційних втрат.
Не погоджуючись з таким рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 . В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, неправильно застосував норми ст.625 ЦК України, оскільки, на думку апелянта, положення цієї статті на спірні правовідносини не поширюються.  Апелянт також посилається на те, що  судом першої інстанції  питання про застосування позовної давності до вимог позивача, про що було подано заяву  представником Міністерства оборони України,  не розглядалося, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
В судове засідання ОСОБА_1 та представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явилися,  про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.167) та повідомленням, направленим на офіційну електронну адресу (а.с.166), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Представник Міністерства оборони України  Андрєєв Д.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступного
Судом установлено, що  9 жовтня 2003 року позивача було звільнено зі Збройних Сил України та встановлено йому II групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби.
2листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.
26 листопада 2010 року позивач отримав відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги з тих підстав, що виплата такої допомоги провадиться особам, звільненим з військової служи після 31 грудня 2007 року, а позивач був звільнений ще у 2003 році, тому на нього дія нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні/ або перевірочні/ та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року не поширюється.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду  від 17 квітня 2011 року, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року, дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у прийнятті документів ОСОБА_3 для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності визнано протиправними та зобов`язано останніх оформити висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.
Рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленим протоколом № 5 від 13 лютого 2015 року, позивачу  на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області  від 19 березня 2013 року призначено одноразову грошову допомогу по інвалідності 2 групи, яку останній отримав  внаслідок захворювання,  пов`язаного з проходженням  військової служби на підставі довідки МСЕК серія КИО-№ 354937 від 12 жовтня 2010 року в розмірі 42-місячного грошового забезпечення в сумі 55445 грн.46 коп. Виплату здійснено 5 березня 2015 року у розмірі 53445 грн.46 коп.  З урахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 2000 грн.
У червні 2015 року позивач, не погодившись з таким рішенням, знову звернувся до Білоцерківського міськрайонного суд з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних  із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в частині призначення одноразово грошової допомоги  у сумі 55445 грн.46 коп.
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити  одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно з п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із 42- місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи – 12 жовтня 2012 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 листопада 2019 року № 377 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 91329 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є дата 12 жовтня 2010 року, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії. Саме з цієї дати у відповідачів виник обов`язок сплатити позивачеві суму одноразової грошової допомоги. Через несвоєчасне виконання відповідачами грошового зобов`язання, з них підлягають стягненню три проценти річних та  інфляційні втрати  за весь період прострочення.
Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
 Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є  правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно. Виконати роботу, надати послуг, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 625 ЦК України  розміщена у розділі I «Загальна положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиниця (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Міністерство оборони України має грошове зобов`язання перед  позивачем,  що підтверджує постанова Верховного Суду від 15 листопада 2019 року про призначення та виплату одноразової  грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з п.2 ст.16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд касаційної інстанції встановив, що розмір одноразової грошової допомоги у випадках настання інвалідності безпосередньо залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного МСЕК при встановленні інвалідності, а ці обставина дає підстави вважати, що при виплаті вказаної допомоги  слід виходити з розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на момент встановлення втрати працездатності.  
Отже, днем виникнення  права на отримання  одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право  у зв`язку  з настанням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є дата 12 жовтня 2010 року, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.
За таких обставин, саме  12 жовтня 2010 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Прострочення грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги  має місце з боку Міністерства оборони України. З огляду на те, що відповідач Міністерство оборони України порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України ( правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).
Оскільки у ІНФОРМАЦІЯ_2 був відсутній обов`язок по виплаті  одноразової грошової допомоги позивачеві,  висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим.
Визначаючи суму грошових коштів, що підлягають стягненню  з Міністерства оборони України згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції ( п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування  або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явище у  національних законодавствах держав – учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі  ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності  починається зі спливом  строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої  сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Позивач ОСОБА_4 27 грудня 2019 року  звернувся в суд з позовом  про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 1 січня 2011 року по 31 жовтня 2019 року з урахуванням виплачених сум в рахунок одноразової грошової допомоги  5 березня 2015 року  53345 грн.46 коп. 31 жовтня 2019 року   91329 грн. 
Зі справи убачається, що представником відповідача Міністерства оборони України під час розгляду справи у суді першої інстанції було подано заяву про застосування позовної давності. 
Суд першої інстанції  подану відповідачем заяву про застосування позовної давності  не врахував, не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, та дійшов помилкового висновку про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь період прострочення. 
З урахуванням зазначеного та заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, положення ч.2 ст.625 ЦК України підлягають до застосування в період з 27 грудня 2016 року по 27 грудня 2019 року, а тому   рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.
З огляду на викладене,  з Міністерства оборони України на користь позивача, виходячи з суми  91329 грн. за період з 27 грудня 2016 року по 27 грудня  2019 року  підлягає стягненню три проценти річних в сумі  8 220 грн., а також сума інфляційних втрат в розмірі 27253 грн.11 коп.
З урахуванням наведеного, керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2020 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Стягнути з Міністерства оброни України  на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 8 220 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 27 253,11 грн.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування  упущеної  вигоди за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги  відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус