ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/8043/20 пров. № А/857/1344/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області про зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Сподарик Н.І., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               07 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ) сформувати подання до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області про повернення їй 7874,46 грн сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого мана згідно із квитанцією № б/н від 09 січня 2019 року.
Окрім того, просила стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 380/8043/20 вказаний позов було задоволено. Зобов`язано ГУ ПФУ сформувати  подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7874,46 грн, які були сплачені згідно із квитанцією № ПН 1414 від 09 січня 2019 року. Окрім того, стягнуто з ГУ ПФУ за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що згідно з наявною в матеріалах справи інформацією від 21 серпня 2020 року за № 331243729 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності єдиним зареєстрованим за позивачкою на праві власності об`єктом нерухомого майна є квартира АДРЕСА_1 , за придбання якої нею сплачено спірний збір. Доказів, які б спростовували зазначене та підтверджували придбання позивачкою нерухомого майна вдруге чи втретє відповідачем до суду не надано.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд дійшов виходив із того, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому відмовив у їх стягненні. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила зазначене судове рішення скасувати у частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ГУ ПФУ на її користь такі судові витрати на загальну суму 7000 грн.
ГУ ПФУ подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вважає вимоги апелянта безпідставними, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.
Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи. 
Оцінюючи правомірність вимоги позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, апеляційний суд виходить із такого. 
Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
На виконання вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України позивачкою до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги від 17 серпня 2020 року із Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія», квитанцію № 34 від 18 серпня 2020 року на суму 1000 грн, квитанцію № 38 від 16 вересня 2020 року на суму 4000 грн. 
Окрім того, до пояснень позивачки від 04 листопада 2020 року долучено розрахунок гонорару, а саме: 
усна консультація адвокатом, вивчення документів – 2 год; 
підготовка та подання заяви про повернення коштів – 1 год;
підготовка та подання позовної заяви – 3 год; 
підготовка та подання пояснень від 04 листопада 2020 року – 1 год, а всього – 7 год. 
Також долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВС № 1044034 від 04 листопада 2020 року.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за доречне врахувати правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (рішення від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, п. 269), де оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд з урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи дійшов переконання, що вартість послуг адвоката ОСОБА_2 по підготовці позовної заяви, письмових заяв по суті справи, ознайомлення із матеріалами справи, що заявлені у сумі 7000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, яка є типовою; наданим обсягом послуг; часом, необхідним на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та значенням справи для сторони, а їх стягнення з відповідача у такому розмірі становитиме надмірний тягар для державної установи. Таким чином, на думку апеляційного суду, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази дають підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Думич А.М. в розмірі 2000 грн.
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, на думку апеляційного суду, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому у цій частині оскаржуване рішення слід скасувати та частково задовольнити вимоги позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 380/8043/20 у частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та такі вимоги задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень. 

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко