П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2952/20	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просив:
- визнати протиправним та дискримінаційним і скасувати рішення відповідача, викладене у листі № 2100-0318-8/14204 від 17.04.2020 р. про припинення виплати пенсії позивачу на підставі спливу строку дії його паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу;
- визнати дії відповідача по припиненню виплати пенсії позивача на підставі спливу строку дії його паспорта громадянина України для виїзду за кордон протиправними та дискримінаційними;
- визнати бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії позивачу з 18.06.2018 р. на підставі спливу строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон протиправною та дискримінаційною;
- зобов`язати відповідача виплатити усі недоотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 18.06.2018 р. до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу, починаючи з 18.06.2018 р. до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачу довічно;
- стягнути з відповідача кошти в сумі 100,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач припинив виплату пенсії позивачу на підставі спливу строку дії його паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто на підставі п. 1 ч.4 ст. 169 КАС України  у зв`язку з тим, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в частині сплати судового збору.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не звернув уваги на те,  що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, відповідно до вимог ч.5 ст. 21 КАС України, є похідною від заявлених вимог немайнового характеру, а тому відповідно до приписів п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не є об`єктом справляння судового збору. У зв`язку з викладеним, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно матеріалів справи, позивачем, ОСОБА_1 , було заявлено вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Херсонській області щодо припинення виплати пенсії, визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями ГУ ПФУ в Херсонській області.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем не було сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, а саме: щодо стягнення з ГУ ПФУ в Херсонській області на користь позивача моральну шкоду.
Звертаючись до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, позивач не надав документа про сплату судового збору на рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважав, що звільнений від її сплати на підставі положень п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», про що зазначив у вказаній заяві.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано ухвалу суду про залишення без руху позовної заяви в повному обсязі. Суд зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову ОСОБА_1 ,  з огляду на таке.
Згідно положень п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»  №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст указаної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності сплати судового збору за подання позовної заяви в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої, в силу п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється.
Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року в справі №405/8768/18, від 05 березня 2020 року в справі №597/664/18 та 14 січня 2021 року у справі № 205/10899/19.
Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в справі “Беллет проти Франції”, в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, ухвала суду першої інстанції скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - скасувати. 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст судового рішення складений 04.02.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.