ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року	Львів	Справа № 308/8036/20 пров. № А/857/15978/20	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
розглянувши в порядку письмового провадження  в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці  Держмитслужби на рішення  Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 18 листопада   2020 року у справі №  308/8036/20 (головуючий суддя Хамник М. М., м. Ужгород) за позовом    ОСОБА_1 до Закарпатської митниці  Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

12 серпня   2020  року  Ужгородським районним судом Закарпатської області  зареєстровано позовну заяву   ОСОБА_1 до Закарпатської митниці  Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0655/30500/20 від 11 червня 2020 року; закриття провадження в справі.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржена постанова митного органу є  протиправною, винесеною без належного з`ясування усіх обставин справи щодо  вини позивача та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що ОСОБА_1 як декларантом добросовісно подано усі документи для здійснення митного оформлення, а саме, митну декларацію №UА305160/2020/019354 від 25.05.2020, товаросупровідні документи (CMR від 22.05.2020 №000961, інвойс від 22.05.2020 №097-2020, митну декларацію країни відправлення MRN 20SK5362EX00189303 від 22.05.2020) та задекларовано  товар - мило тверде у формі брусків спеціальної форми: мило 0,1кг, в кількості 56160 шт., за кодом згідно УКТЗЕД 3401110000. Однак, при оформленні товару у декларанта з працівниками митниці виникли розбіжності щодо одинакового розуміння норм чинного законодавства щодо преференційного режиму даного товару, що стало підставою для складання відповідачем протоколу № 06555/30500/20 про порушення митних правил та в подальшому винесення постанови в справі про порушення митних правил № 0655/30500/20 від 11 червня 2020 року.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково. Скасовано постанову в справі про порушення митних правил №0655/30500/20 від 11 червня 2020 року, якою ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні порушень митних правил, передбачених ст.485 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 250632,78гривень. В задоволені позовних вимог в частині закриття провадження у справі відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем  –  Закарпатською митницею Держмитслужби, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване  рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначено, що оскаржувана постанова  була винесена правомірно, оскільки дії ОСОБА_1  містили ознаки порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, так як при підготовці та поданні до митного оформлення митної декларації  ІМ40 ДЕ №UA305160/2020 019354 від 25 травня 2020 року до товару «мило тверде у формі брусків спеціальної форми» неправомірно застосована преференція за кодом 203, що призвело до несплати митних платежів на суму - 83544,26 грн. (в т.ч. ввізне мито 6,5% - 19533,73грн., ПДВ 20%- 64010,53грн.). В апеляційній скарзі наголошено, що  ознаки правопорушення, передбаченого ст.485 МК України не обмежуються заявленням в митній декларації неправдивих відомостей, а мають таку ознаку як вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, яка охоплює широке коло дій. Тобто, для кваліфікації правопорушення достатньо вчинити дії, результатом яких буде несплата митних платежів, а  Митний кодекс не містить поділу правопорушень на умисні та необережні.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1   ст.311 КАС України   розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4   ст.229 КАС України   якщо відповідно до положень цього   Кодексу   розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.           
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без з мін з наступних підстав.
Встановлено, що   25.05.2020 на митному посту «Мукачеве» Закарпатської митниці Держмтслужби агентом з митного оформлення ТОВ «Євро Континент» ОСОБА_1 до митного контролю та оформлення Закарпатській митниці Держмитслужби шляхом електронного декларування була подана митна декларація ІМ40 ДЕ №UA305160/2020 019354 від 25.05.20 та товаросупровідні документа, а саме: CMR від 22.05.2020 №000961, інвойс від 22.05.20 №097-2020, митна декларацію країни відправлення MRN 20SK5362EX00189303 від 22.05.2020. 
По вищевказаній митній декларації задекларований товар «мило тверде у формі брусків спеціальної форми: мило 0,1kg, в кількості - 56 160 шт» за кодом згідно УКТЗЕД 3401110000 із заявленою митною вартістю 300518,90 грн. Відправником товару виступило іноземне підприємство «Replicant s.r.o.» (04423 Jasov, ul.Medzevska 96/1, Slovenska republika), а одержувачем ТОВ "Євро Континент" (Ужгородський р-н, с.В. Лази Мікрорайон "Новий"' вул.Східна 5).
11.06.2020 в.о. Закарпатської митниці Держмитслужби Богашем О.Я. було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0655/30500/20, згідно з якою ОСОБА_1  було визнано винною у вчиненні порушень митних правил за ознаками ст.485 Митного Кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 250632,78 грн.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України в межах мотивів та доводів апеляційної скарги, внаслідок чого суд апеляційної інстанції  погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2  ст. 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією України  та законами України. 
18.03.2020 вступив в силу Закон України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, зокрема, внесено наступні зміни: підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 71, відповідно до якого, тимчасово для здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України; розділ XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України (далі – МК України) доповнено пунктом 96, відповідно до якого звільняються від сплати ввізного мита лікарські засоби, медичні вироби та/або медичне обладнання, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (хвороби (COVID-19-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.20 №224), код товару згідно УКТЗЕД 3401 внесений до таблиці «Дезінфекційні засоби і антисептики» під найменуванням «мийно-дезінфікуючий (дезінфікуючий) засіб для прання».
Також судом встановлено, що у примітці 1 вищевказаної постанови зазначено, що коди згідно з УК ТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару.
Відповідно до ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Судом встановлено, що згідно заявленого позивачем коду УКТ ЗЕД сплаті підлягали митні платежі в сумі - 83544,26 грн. (в тому числі ввізне мито 6,5% -19 533,73 грн., ПДВ 20% - 64 010,53 грн.).
В графі 47 «нарахування митних платежів» вказаної митної декларації декларантом зазначений спосіб платежу за кодом 06 (сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщені товару у митний режим імпорт (випуск у вільний обіг)).
В графі 36 «Преференція» вказаної митної декларації зазначений код звільнення від сплату податку на додану вартість та ввізного мита - «203» «лікарські засоби, медичні вироби та обладнання необхідні для подолання COVID-19».
Таким чином, агентом з митного оформлення ТОВ «Євро Континент» ОСОБА_1 при підготовці та поданні до митного оформлення МД ІМ40 ДЕ №UA305160/2020/019354 від 25.05.20 до товару «мило тверде у формі брусків спеціальної форми», на думку відповідача, неправомірно застосована преференція за кодом 203, що призвело до несплати митних платежів на суму - 83 544,26 грн. (в тому числі ввізне мито 6,5% -19 533,73 грн., ПДВ 20% - 64 010,53 грн.), такі  дії кваліфіковано за ст.485 Митного кодексу України.
За приписами ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/ або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, п. 5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості про товари, у тому числі у вигляді кодів: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.
Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 65 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за № 1372/2161, визначено графи митної декларації, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема, графи 31 митної декларації, в яких наводяться опис товару та відомості про нарахування митних платежів заповнюються декларантом.
Відповідно до ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до ч.43 ст.4 МК України посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України з питань митної справи, укладеними в установленому законом порядку
Випадок порушення митних правил фіксується у протоколі, з моменту складання якого провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим.
Відповідно до положень статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Аналізуючи зміст вказаної правової норми, суд приходить до висновку, що суб`єктивна сторона порушення митних правил, передбачених ст.485МК України характеризується умислом.
Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Тобто, особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлена наведеною правовою нормою, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості. 
Колегія суддів наголошує, що зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст. 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів). Тобто, для притягнення до відповідальності у даному випадку необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною в постановах від 06 червня 2018 року по справі № 607/1866/17 та № 607/2391/17, згідно з якою для притягнення до відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Згідно з ч. 3 ст. 335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості.
У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до ст. 53 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч.ч. 2,3,4 ст. 69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, відповідно до УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Отже, здійснення такого контролю є прямим обов`язком відповідача, в той час як застосування штрафних санкцій за порушення, пов`язані з неправильною класифікацією товарів, можливе лише при поданні декларантом неправдивих відомостей, підроблених документів чи подання документів не в повному обсязі.
Частиною 6 вказаної правової норми встановлено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Судом встановлено, що разом з митною декларацією, митному органу були подані інші документи, у тому числі: CMR інвойс відправника, митну декларацію країни відправлення з відомостями. Також в матеріалах справи міститься заява директора ТзОВ «Євро Континент» начальнику Закарпатської митниці Богашу О.Я. вих.№21/05-20 від 25.05.2020, в якій він просить дозволити здійснити митне оформлення даного вантажу із повною сплатою всіх митних платежів (без застосування преференції), оскільки митний орган відмовляє в митному оформленні товару за пільгою так як це питання є спірним.
Колегія суддів зазначає, що жодних доказів того, що позивач з метою ухилення від сплати митних платежів подавав митному органу неправдиві відомості щодо товару для визначення його митної вартості, застосування пільги,  матеріали справи не містять та відповідачем  - Закарпатською митницею Держмитслужби не надано.
Отже, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбачений ст. 485 МК України, оскільки у неї не було умислу на здійснення правопорушення, а також вона  не здійснювала дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а тому постанова в справі про порушення митних правил №0655/30500/20 від 11.06.2020, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні порушень митних правил, передбачених ст.485 Митного Кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 250632,78 грн., вірно скасована судом першої інстанції.  
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове    задоволення   позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці  Держмитслужби  – залишити без задоволення, а рішення  Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада    2020 року у справі №  308/8036/20   – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук