ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1353/21 Справа № 204/4848/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року                                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів,-  

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськанадійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2020 рокупозовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 50 (п`ятдесят) коп. Щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 липня 2020 року і до його повноліття, в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.09.2020 року №204/4848/20 та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року від інших учасників справи не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 12 квітня 2019 року. Шлюб зареєстровано Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис - 266 (а.с.4).
Відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_3 , сторони є батьками ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  (а.с.7).
Відповідно до довідки виданої виконкомом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 03.08.2020 року № 790  ОСОБА_1 зареєстрована разом з сином ОСОБА_3  за адресою:  АДРЕСА_3  (а.с.16).
Відповідно до договору про надання послуг від 01 вересня 2019 року, ФОП ОСОБА_4  надає послуги  ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою:  АДРЕСА_2 , по догляду за дитиною  ОСОБА_5  (а.с.17-18).
Відповідно до товарних чеків від 01.09.2019 року, 02.12.2019 року та 06.06.2020 року позивачем було сплачено 40000 грн. за надання послуг по догляду за дитиною (а.с.19,20).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року з  ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання його малолітньої дитини - ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмір 1000 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону (а.с.40-41).
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній має діагноз: «Цукровий діабет вперше виявлений тип 1, декомпенсований при госпіталізації. Кетоациноз 1 ст 16.08. по 23.08.2019р. Субкомпенсований за рівнем глікемії при виписці. Ацидотический гастрит, дуоденіт. Вторинний панктеатит. Анемія фолиеводефіцитна вперше виявлена. НАЖБП. Гиперліпідємия. ГБ ІІ ст. 2 ст (ГЛШ). Ризик кардіваскулярний високий. Кардіопатія дисметаболічна. СН І. Астенічний синдром. П`яточна шпора лівої пяти» (а.с.42-43).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» (зі змінами та доповненнями) кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України визначено обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачка, скориставшись своїм правом, просила стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Судом першої інстанції встановлено, що малолітній  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на утриманні позивачки, проживає разом з нею за адресою:  АДРЕСА_2 , відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, офіційно не працевлаштований, має зобов`язання зі сплати аліментів за рішенням суду, має хронічне захворювання. Тому, з урахуванням можливостей, стану здоров`я, та матеріального стану відповідача, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, та вважає, що аліменти слід встановити в розмірі 925 грн. 50 коп. щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Визначення саме такого розміру стягуваних аліментів відповідає положенням ст.ст.182, 184 СК України, не порушуватиме вимог частини 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам справи.
Правова позиція щодо стягнення розміру аліментів з урахуванням прожиткового мінімуму та обов`язку обох батьків утримувати дитину висловлена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року (справа № 522/19068/16-ц). 
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, офіційно не працевлаштований, має зобов`язання зі сплати аліментів за рішенням суду, має хронічне захворювання. Тому, з урахуванням можливостей, стану здоров`я, та матеріального стану відповідача, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, та вважає, що аліменти слід встановити в розмірі 925 грн. 50 коп. щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідач не працює але має значний дохід, який дає йому можливість сплачувати їй аліменти на утримання спільної дитини у заявленому розмірі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи було всебічно і повно досліджено матеріали справи та оцінено усі надані сторонами докази.
       Також, з урахуванням вимог та заперечень сторін судом першої інстанції було вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом першої інтсанції в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.
       Твердження апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не надав доказів того, що рішення Красногвардійського районного суду від 08 червня 2017 року по справі №204/2243/17 щодо стягнення з нього аліментів на користь та на утримання іншого сина ОСОБА_6 взагалі виконується, колегія суддів вважає безпідставними та не впливають на правильність рішення суду.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова