ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1705/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/3196/20 Категорія: 304090000 	Пироженко В. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Василенко Л. І., Карпенко О. В.
       За участі секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
           відповідач  – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;
          особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач  – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Гапона Олександра Яковича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року, постановлене під головуванням судді Пироженко В. Д. в залі Соснівського районного суду м. Черкаси 10.06. 2020 року об 11 год. 30 хв., повний текст рішення складений 15 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії, - 

в с т а н о в и в :

6 квітня 2020 року  позивачіОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  звернулися в  суд з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії.
Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 08 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 354411/3705/1601-6, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 доларів США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 07.08.2013 року з умовами кредитування по програмі «Споживчі цілі під заставу нерухомості».
Згідно договору іпотеки № 354411/3705/1601-бі від 08.08.2006 року у заставу банку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали своє нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 - жилий будинок з прибудовами №7, (літ. А-І), загальною площею -73,7 кв. м., житловою площею - 39,7 кв. м., вбиральня (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (в), погріб (літ. Г), гараж ( літ. Д), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Ж), сарай (літ. 3), огорожа (№ 1-3), водоколонка, (№ 5), замощення (І).
8.08.2006 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. у порядку заміщення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки № 354411/3705/1601-6і накладено заборону відчуження зазначеного в договорі жилого будинку з прибудовами № 7 та надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до припинення іпотечного договору.
9.06.2009 року кредит було реструктуризовано згідно додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 08.08.2006 року та укладено договір про зміни та доповнення до договору іпотеки № 354411/3705/1601 -6і від 08. 08.2006 року.
З укладанням даної додаткової угоди сторони згідно п. 1 домовились збільшити строк користування кредитом на 68 місяців. В новій редакції вказано, що кредит надається на 152 місяці з 8 серпня 2006 року по 7 квітня 2019 року.
Позивачі вказують, що ОСОБА_1 сумлінно та добросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання по виконанню умов кредитного договору від 8.08. 2006 року і ніколи їх не порушувала. Натомість, відповідач АТ «Райффайзен Банк Аваль» навпаки постійно порушував умови кредитного договору, фальшував документи по кредиту, відмовляв позичальнику і поручителю в прийнятті коштів на погашення кредитної заборгованості та здійснив цілий ряд діянь, направлених на штучне створення заборгованості по кредиту, посилаються позивачі.
11.12.2015 року банк направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення кредиту і відповідно змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2019 року, був змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги (18.12.2015 року) вказують позивачі.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2017 року визнано недійсною додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, укладену 14 травня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, що утворилась станом на 17 лютого 2017 року, а саме: тіло кредиту - 3 034,42 долари США, заборгованість за процентами - 579,30 доларів США, пенею - 855,95 доларів США, а всього - 4 469,67 доларів США. В іншій частині первісного та зустрічного позовів - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1 805 грн. 50 коп., тобто по 902 грн. 75 коп. з кожного. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.09.2017 року вказане рішення суду першої інстанції змінено, скасовано рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 354441/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, що утворилась станом на 17 лютого 2017 року, а саме: тіло кредиту 3 034,42 долари США, заборгованість за процентами 579,30 доларів США, пеню 855,95 доларів США, а всього  4469,67 доларів США, та в частині стягнення судових витрат. 
Ухвалено нове рішення у скасованій частині : ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року - відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір в розмірі 1219 грн. 80 коп. В решті рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27.09.2017 року залишено без змін.
Позивачі вказують, що рішеннями судів, які набрали законної сили, їх не визнано ні боржниками, ні порушниками умов кредитного договору чи прав банку. Тому позивачі, посилаючись на вище вказані рішення судів, які набрали законної сили, вважають, що відсутня заборгованість по кредитному договору № 354411/3705/1601-6 у позичальника - ОСОБА_1 та поручителя - ОСОБА_2 .
28 грудня 2019 року ОСОБА_1 письмово звернулася до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з проханням повернути ОСОБА_1 документи на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які були надані банку 8 серпня 2006 року, надати документи про закриття кредиту за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року та закриття розрахункових рахунків за цим кредитним договором. 
Відповідно до п.2.2.2. договору іпотеки № 354411/3705/1601 -6і від 8 серпня 2006 року здійснити усі необхідні дії щодо звільнення предмета іпотеки від зобов`язань, якими він обтяжений згідно умов цього договору. Проте, відповідач АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовився виконати вище зазначені вимоги і надіслав лист-відмову № 97-5-4/249 від 22.01.2020 року у задоволенні вимог позивачів.
Позивачі вказують, що від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Наталії Анатоліївни, їм стало відомо, що приватний нотаріус Веліков Анатолій Іванович помер, у зв`язку з чим, державна реєстрація припинення заборони відчуження нерухомого майна та реєстрація припинення іпотеки приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А. І. не може бути проведена.
Позивачі просили визнати іпотеку на нерухоме майно, а саме: жилий будинок з прибудовами № 7 (сім), (літ. А-І), АДРЕСА_1 : загальна площа -73,7 кв. м., житлова площа - 39,7 кв. м., вбиральня (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (в), погріб (літ. Г), гараж (літ. Д), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Ж), сарай (літ. 3), огорожа (№1-3), водоколонка (№ 5), замощення (І), за Договором іпотеки № 354411/3705/1601-бі від 8 серпня 2006 року, такою, що припинена у зв`язку з припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою, та виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження.
Зняти заборону відчуження нерухомого майна, що була накладена 8.08.2006 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. у порядку заміщення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А., та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки № 354411/3705/1601-6і, зазначеного в договорі жилого будинку з прибудовами АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виключити цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року позов задоволено. 
Визнано іпотеку нерухомого майна на житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1 , загальна площа 73,7 кв. м, житлова площа 39,7 кв. м. вбиральня (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (в), погріб (літ Г), гараж (літ. Д), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Ж), сарай (літ. З), огорожа (№ 1-3), водо колонка ( № 5), замощення ( 1), за договором іпотеки № 354411/3705/1601-6і від 8.08.2006 року такою, що припинена, та виключено з державного реєстру іпотек запис про обтяження.
Знято заборону відчуження нерухомого майна, що була накладена 8.08.2006 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки на житловий будинок в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Гапон О. Я. оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу 11 вересня 2020 року через суд першої інстанції.
Скаржник вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому є незаконним та підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник банку вказує, що суд першої інстанції послався на ст. 17 Закону України « Про іпотеку», яка передбачає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Проте, районним судом не встановлено, чи було припинено станом на дату ухвалення рішення основне зобов`язання сторін відповідно до умов кредитного договору № 354411/3705/1601 від 8.08. 2006 року. 
Скаржник зазначає, що підставою для скасування рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Представник банку не погоджується з висновками суду щодо припинення основного зобов`язання, у зв`язку із чим припиняється іпотека. Скаржник вказує, що суд першої інстанції посилається на рішення апеляційного суду Черкаської області від 27.09. 2017 року у справі № 712/4289/16, але суд не звернув уваги на зміст рішення суду в повному обсязі, вибірково вказавши лише, що апеляційним судом скасовано рішення суду. Проте судом першої інстанції не звернуто увагу, що апеляційним судом відмовлено у позові саме про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про задоволення вимог позивачів, посилаючись на рішення суду апеляційної інстанції від 27.09. 2017 року. 
В апеляційній скарзі зазначено, що із резолютивної частини рішення апеляційного суду від 27.09.2017 року чітко вбачається, що суд відмовив саме у достроковому солідарному стягненні заборгованості. Також Верховний Суд у своїй постанові вказав, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову, дійшов правильного висновку, що у позивача за первісним позовом права на дострокове стягнення заборгованості за кредитними договором не виникало. Отже, скаржник посилається, що із вказаних судових рішень не вбачається, що судами вирішувалось питання щодо припинення зобов`язань за кредитним договором, таких рішень суди не приймали. Тому необґрунтованими є твердження суду, що між сторонами відсутні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, оскільки такі твердження не відповідають дійсним обставинам справи і не підтверджуються будь - якими доказами. Проте, саме вказані висновки суду стали обґрунтуванням прийняття незаконного рішення судом, яке підлягає скасуванню.
Скаржник посилається, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскільки ухвалено рішення всупереч вимогам ст.ст. 598, 599, 625, 1048,1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.17 Закону України « Про іпотеку», а також всупереч нормам кредитного договору і договору іпотеки. Направлення вимоги банком про дострокове повернення кредитних коштів пов`язане лише із припиненням права банку нараховувати проценти за кредитним договором, але не припиняє зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, які є діючими, і чинними до повного виконання зобов`язань за цими договорами.
У скарзі вказується, що районний суд безпідставно відмовив у застосуванні позовної давності, хоча були наявні підстави для застосування судом першої інстанції позовної давності. Скаржник вважає, що термін позовної давності необхідно було відраховувати від 18.12.2015 року - від дня отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Про дату отримання вимоги заявляють самі позивачі в позовній заяві від 06.04. 2020 року, і звернення до суду позивачів відбулося після закінчення терміну позовної давності, вважає скаржник.
АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
26 жовтня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу банку від позивачів Зубрило Вх. № 11057/20 Вх. 
У відзиві позивачі вказують, що рішення суду є законним, вимоги апеляційної скарги банку ними не визнаються та є безпідставними, тому не підлягають задоволенню. Позивачі вважають, що апеляційна скарга подана відповідачем з грубим порушенням чинного законодавства та пропущенням строку на апеляційне оскарження. Вони зазначають у відзиві, що відсутні докази поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду. У відзиві ОСОБА_4 вказують, що ухвала апеляційного суду про відкриття провадження у справі є незаконною та необґрунтованою, оскільки вважають, що вказана ухвала винесена судом всупереч вимогам ст. 354 ЦПК України та порушує права позивачів на справедливий суд.
На переконання позивачів ОСОБА_4 , всі доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у позивача ОСОБА_1 наче б то є якісь невиконані зобов`язання перед банком, але матеріали справи містять достатні документи, які вказують на те, що у позивачів немає жодних невиконаних зобов`язань перед відповідачем, і діючих договорів чи угод. Позивачі посилаються на рішення судів, які залишено без змін Верховним Судом, тому вказують, що їх не визнано ні боржниками, ні порушниками умов кредитного договору чи прав банку. 
У відзиві ОСОБА_4 вказують, що вся заборгованість по кредитному договору, на яку претендував банк, судом визнана як заборгованість кредитора, так як суд не призначив ОСОБА_4 сплачувати банку ні кошти по тілу кредиту, ні відсотки, ні пеню. Позивачі вважають, що кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, а тому згідно до п. 6.2 договору іпотеки, в разі припинення основного зобов`язання, договір іпотеки припиняє свою чинність. Отже, позивачі вказують, що право іпотеки та договір іпотеки від 8.08. 2006 року були припинені 11 грудня 2015 року. 
Також у відзиві позивачі посилаються, що відповідачем не надано документу на підтвердження наявності грошового зобов`язання позивачів. Отже, банком не доведено наявності грошового зобов`язання у позичальника ОСОБА_1 , тому суд дійшов вірного висновку, що між сторонами відсутні будь - які зобов`язання, які могли бути забезпечені іпотекою. 
Позивачами ОСОБА_4 у відзиві зазначається, що посилання в апеляційній скарзі представником банку щодо безпідставної відмови судом у застосуванні строку позовної давності є безпідставним, оскільки позивачі своїми діями добиваються захисту своїх прав по кредитному договору, тому ніякого пропуску строку позовної давності на право звернення до суду за захистом прав позивачів не було. Вони вважають, що судом безпідставно прийнято до розгляду документи банку, так як суд мав би повернути без розгляду документи відповідачу через пропущення ним процесуальних строків.
Позивачі вказують, що судом першої інстанції абсолютно правомірно відмовлено банку у задоволенні його клопотання про застосування позовної давності, в зв`язку з тим, що постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду прийнята 02.10. 2019 року, а позивачі звернулися до суду 06.04. 2020 року. 
Позивачі ОСОБА_4 просять рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - без задоволення. 
17 листопада 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява від представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» -адвоката Гапона О.Я., в якій він просить справу за апеляційною скаргою, яка призначена на 18 листопада 2020 року на 14. 00 год. розглядати без участі представника відповідача, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі. 
18 листопада 2020 року відбулось засідання колегії суддів Черкаського апеляційного суду за участі позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , в якому оголошено перерву, оскільки виникла необхідність з?ясування обставин справи у представника банку, який подав заяву про проведення засідання 18.11. 2020 року без участі представника банку – скаржника. Явка представника банку визнана апеляційним судом обов`язковою, тому розгляд справи у зв`язку із перервою в судовому засіданні призначено на 8 грудня 2020 року на 14 год. 15 хв.
26 листопада 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява в електронному вигляді про участь в судовому засіданні представника банку в режимі відео конференції.
        Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Гапона О.Я. задоволено. Доручено Київському районному суду м. Полтави забезпечити проведення відео конференції 8 грудня 2020 року о 14 год. 15 хв. Зобов?язано представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Гапона О.Я. прибути у судове засідання в режимі відео конференції до Київського районного суду м. Полтави на вказану дату та час.
8 грудня 2020 року судове засідання апеляційного суду, призначене в режимі відео конференції не відбулось із-за неможливості проведення судового засідання в режимі відео конференції 8 грудня 2020 року о 14 год. 15хв. з Київським районним судом м. Полтави, куди прибув представник банку для участі у розгляді апеляційної скарги, поданої Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль». Вийшовши на відео зв?язок, працівник суду повідомив, що у районному суді проводяться заходи щодо дизинфекції та обробки приміщення суду у зв`язку із коронавірусною інфекцією, тому районний суд не працював після 14 год., а всі працівники та учасники судових процесів у приміщення суду не допускались. Апеляційним судом продовжено перерву в судовому засіданні та призначено розгляд справи на 10 грудня 2020 року на 15 год. 30 хв. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів та представника відповідача, які з`явилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати  судове рішення повністю  або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачами, та дійшов висновку про відсутність між сторонами будь-яких зобов`язань, які б могли бути забезпечені іпотекою, а тому суд задовольнив позовні вимоги з метою захисту прав власників майна вільно ним користуватися і розпоряджатися, а такий договір суд вважав є припиненим.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції послався на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27.09. 2017 року між цими ж сторонами щодо відмови банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 8 серпня 2006 року, а в решті апеляційним судом залишено без змін рішення суду першої інстанції від 22 червня 2017 року. 
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 8 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 354411/3705/1601-6, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 доларів США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 7.08.2013 року з умовами кредитування по програмі «Споживчі цілі під заставу нерухомості» (а. с. 13).
8.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 354411/3705/1601-6і, відповідно до умов якого останні своє нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 : загальна площа -73,7 кв. м., житлова площа - 39,7 кв. м., вбиральня (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (в), погріб (літ. Г), гараж (літ. Д), літня кухня (літ. Е), сарай (літ. Ж), сарай (літ. 3), огорожа (№ 1-3), водоколонка, (№ 5), замощення (І) (а. с. 14).
8.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладеного договір поруки № 354411/3705/1601-6п, згідно якого ОСОБА_2 як поручитель на добровільних засадах, взяв на себе зобов`язання перед кредитором по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8.08.2006 року в повному обсязі цих зобов`язань (а. с. 18).
8.08.2006 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. у порядку заміщення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки № 354411/3705/1601-6і накладено заборону відчуження зазначеного в договорі жилого будинку з прибудовами № 7 та надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до припинення іпотечного договору (а. с. 17 зворотна сторона).
9.06.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8.08.2006 року, згідно до умов якої кредит було реструктеризовано, строк кредиту збільшено до 68 місяців та укладено договір про зміни та доповнення до договору іпотеки № 354411/3705/1601 -6і від 8.08.2006 року, відповідно до якого згідно з кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8.08.2006 року ОСОБА_1 надається кредит на 152 місяці з 8.08.2006 року по 7.04.2019 року (а. с. 19).
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2017 року визнано недійсною додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, укладену 14 травня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, що утворилась станом на 17 лютого 2017 року, а саме: тіло кредиту - 3 034,42 долари США, заборгованість за процентами - 579,30 доларів США, пеня - 855,95 доларів США, а всього - 4 469,67 доларів США.
В іншій частині первісного та зустрічного позовів - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1 805 грн. 50 коп., тобто по 902 грн. 75 коп. з кожного. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 26-38).
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.09.2017 року вказане рішення першої інстанції змінено, скасовано в частині стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 354441/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, що утворилась станом на 17 лютого 2017 року, а саме: тіло кредиту 3 034,42 долари США, заборгованість за процентами 579,30 доларів США, пеня 855,95 доларів США, а всього 4 469,67 доларів США, та в частині стягнення судових витрат, ухвалено в цих частинах нове рішення. 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року відмовлено. 
Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір в розмірі 1219 грн. 80 коп. 
В решті рішення суду залишити без змін (а. с. 39-45).
Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27.09.2017 року залишено без змін (а. с. 47-58).
Згідно з ч. 1 ст. ст.  509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
         За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, що  визначено ст. 598 ЦК України. 
Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом згідно частини 2 ст. 598 ЦК України.
 Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст. 575 ЦК України визначено, що окремим видом застави є іпотека.
Отже, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
 Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. 
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що підстави припинення іпотеки окремо визначені у ст.17 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. 
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Згідно п. 6.2 договору іпотеки № 354411/3705/1601-6і передбачено, що право іпотеки та відповідно і договір іпотеки, припиняє чинність : припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавці не замінили або не відновили предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; розірвання договору іпотеки за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (а. с. 16).
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що банк 11.12. 2015 року направив позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яка була отримана позивачами Зубрило 18. 12. 2015 року, що не заперечується позивачами та саме на таку дату отримання вимоги банку про дострокове повернення коштів по кредиту позивачі посилаються у позовній заяві.
Отже, судом безспірно встановлено, що визначений термін повернення кредитних коштів частинами до 2019 року був змінений банком на повернення позичальником ОСОБА_1 коштів всією сумою протягом 30 днів з моменту отримання вимоги банку, тобто з 18.12. 2015 року.
Сторонами не надано доказів, що кредитні кошти були достроково повернуті банку, оскільки позивач ОСОБА_1 в судовому засідання підтвердила, що з листопада 2015 року
жодної суми нею не було внесено на рахунки банку.
Звертаючись в суд з позовними вимогами, ОСОБА_1 посилалась, що на даний час відсутня будь – яка заборгованість по кредиту від 8 серпня 2006 року, оскільки рішеннями попередніх судів не встановлена заборгованість позивача ОСОБА_1 , і кошти банком не стягувались з неї як позичальника. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а іпотека є такою, що припинена у зв`язку із припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою та підлягає виключенню із державного реєстру іпотек запис про обтяження. Також позивач ОСОБА_1 вважає, що підлягає задоволенню і вимоги щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, що була накладена 8 серпня 2006 року приватним нотаріусом та виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 наполягала, що відсутня заборгованість позичальника перед банком, оскільки після ухвалення рішення судів в 2017 році жодного позову банком щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не подавалось до ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів пов`язане лише з припиненням права банку нараховувати проценти за кредитним договором, а не припинення зобов`язань за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 та договором іпотеки № 354411/3705/160-6і, які є діючими та чинними до моменту повного виконання зобов`язань за цими договорами.
Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи, не перевірив доводи позивача та спростування відповідача у відзиві щодо того, чи припинено основне зобов`язання про повернення коштів по кредиту позичальником, невірно виклав позицію суду апеляційної інстанції у рішенні від 27.09. 2017 року щодо відмови у задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року.
Суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про відсутність між сторонами будь-яких зобов`язань, які б могли бути забезпечені іпотекою, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги позивачів, оскільки правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що із змісту вище зазначених рішень, а саме: рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2017 року, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 вересня 2017 року, та постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, припинення зобов`язань за кредитними договором судами не встановлювалось, рішення про припинення зобов`язань за кредитним договором суд першої та апеляційної інстанції не приймав, а суд касаційної інстанції погодився із висновками судів щодо вказаних встановлених обставин у рішеннях судів.
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06.2020 року, кредитним договір, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 був та є діючим, оскільки будь-які судові рішення про припинення або розірвання кредитного договору в матеріалах справи відсутні, між сторонами кредитного договору (АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 ) угода про його припинення не укладалася, так як такі докази сторонами не подавались.
Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із твердженням районного суду, яке суперечить матеріалам справи та доказам, наявним у справі, що між сторонами відсутні будь-які зобов`язання, які могли бути забезпечені іпотекою, оскільки такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є помилковими та такими, що не підтверджуються будь-якими доказами у справі, та призвели до порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухваленням судом неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, кредитор, на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 10 000,00 доларів США.
У відповідності до п. 8.1. кредитного договору договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені) (а. с.13 зворотна частина).
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В матеріалах справи відсутні докази про повернення банку кредитних коштів та про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем станом на час прийняття оскаржуваного рішення судом.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) на підставі правового аналізу статей 526, 599, 611, 625 ЦК України зроблено правовий висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання .
Вказана позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях , що вказано у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв?язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов?язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно ст.76 ЦПК України.
Згідно роз?яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року вказано, що предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Враховуючи зазначені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачами не доведено факт виконання умов кредитного № 354411/3705/1601-6, не надано жодного належного, достовірного доказу того, що у ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість за даним кредитним договором перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», та той факт, що наданий кредит в сумі 10 000, 00 доларів США виплачений ОСОБА_1 в повному обсязі, що давало б підстави для суду вважати, що основне зобов`язання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припинено, та визнати іпотеку такою, що припинена, на що суд першої інстанції уваги не звернув, не надав належної правової оцінки даному факту, що призвело до порушення норма процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, оскільки суд безпідставно задовольнив позовні вимоги позивачів.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній  скарзі про те, що оскаржуване  рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного  вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на вищевикладене, є обґрунтованими, 
спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставин справи та наявним в матеріалах справи доказам, тому апеляційний суд погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, які підлягають задоволенню.
Апеляційний суд вважає, що за наявних у справі доказів, не вбачається підстав для задоволення позовних вимог позивачів, тому у задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_4 вимог слід відмовити.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору, так як є інвалідами 2 групи, що підтверджено копіями посвідчень, які містяться в матеріалах справи, також приймаючи до уваги положення Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого споживачі звільнені від сплати судового збору за подання позовів, пов?язаних із захистом прав споживачів, то судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн. слід компенсувати АТ «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Гапона Олександра Яковича - задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання вчинити певні дії.
Судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн. компенсувати Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законом.
Повний текст постанови складений 28.01.2021 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І.

Карпенко О. В.