ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Львів	Справа № 380/6116/20 пров. № А/857/16004/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №380/6116/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови (головуючий суддя першої інстанції - Кузан Р.І., місце ухвалення - м. Львів, час ухвалення - заяву розглянуто у порядку письмового провадження, дата складання повного тексту - 16.11.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби в якому просив: скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2020/700031/2 від 24.02.2020; скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00104.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 вищевказаний позов задоволено повністю, а саме: визнано протиправними та скасовано рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UA209000/2020/700031/2 від 24.02.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2020/00104. Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн.
Представником позивача 04.11.2020 направлено на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року відмовлено у стягненні з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судових витрат, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає таке незаконним, ухваленим за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права. 
Зазначає, що посилання суду першої інстанції на відсутність акту приймання передачі наданої правової допомоги не впливає на можливість відшкодування заявлених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки згідно договору такий акт складається з результатами наданої правової допомоги. Однак такий акт може бути складений не раніше прийняття судового рішення по справі. Так відповідний акт був підписаний лише 10.11.2020 року. Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 4000 грн. судових витрат, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скасувати додаткове рішення суду. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, постановляючи додаткове рішення про відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, виходив з того, що не було надано доказу, який би свідчив про прийняття позивачем послуг, що надані йому адвокатом, як от акт про здачу-приймання наданих послуг (виконаних робіт).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 19.09.2019 у справі №826/8890/18.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Право. Порядок» укладено договір про надання правової допомоги №23 від 06.07.2020.
Зі змісту п.1.1, п.1.2 вказаного договору суд встановив, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі. Адвокатське об`єднання надає правову допомогу у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації.
Відповідно до п.1.2. Договору, надання правової допомоги клієнту, здійснюють учасники Адвокатського об`єднання: адвокат Тунський А.Р. ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 14.06.2017 №68, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000632 від 14.07.2017 та адвокат Петренко О.В . ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 14.06.2017 №68, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000633 від 14.07.2017.
Порядок здійснення розрахунків визначено в п.3 цього Договору.
За правову допомогу, передбачену в п.1.2 Договору, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар). Розмір гонорару за надання правової допомоги становить 4000 гривень, котра не залежить від результату розгляду адміністративної справи. (п.3.2 Договору).
Відповідно до п.п.3.3, п.п.3.4 цього договору оплата гонорару здійснюється не пізніше 06.07.2020. За результатами надання правової допомоги складається акт надання правової допомоги.
На підтвердження оплати зазначеної правової допомоги на загальну суму 4000,00 грн. представник позивача долучив меморіальний ордер №@PL558331 від 08.07.2020 та квитанцію №0.0.1783134591.1 від 27.07.2020, призначення платежу в яких вказано: оплата згідно Договору про надання правової допомоги №23 від 06.07.2020.
Суд апеляційної інстанції вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи, на момент ухвалення судом першої інстанції додаткового судового рішення був відсутній акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг позивачу, з конкретизацією наданих послуг по видам, обсягу витраченого часу тощо.
Таким чином, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, які були прийняті позивачем та як наслідок, визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу останнім, не підтверджена належними та допустимими доказами.
Крім того, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, звернув увагу на п.п.3.4 Договору про надання правової допомоги №23 від 06.07.2020, яким визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт надання правової допомоги, який на момент розгляду справи суду не надано.
Наданий до суду апеляційної інстанції акт про надання правової допомоги до Договору №22 від 06.07.2020 року, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки цей доказ мав би існувати на момент розгляду справи в суді першої інстанції, однак суду наданий не був.
Також суперечливими є доводи апелянта про те, що такий акт може бути складений не раніше прийняття судового рішення по справі, тобто 16.11.2020 р., хоча долучений до апеляційної скарги Акт датований 10.11.2020 р.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат  позивача  в сумі 4000 грн. за надання правової допомоги.  
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, додаткове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №380/6116/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 01.02.2021р.